Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/559/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В - директор, витяг з ЄДРПОУ

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до ОСОБА_1

про стягнення 25 326 грн та зобов`язання повернути кіоск

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 в якому просить:

- зобов`язати Богданенко О.Р. повернути кіоск АДРЕСА_2 ПР "Кооперативний ринок" шляхом складання акту прийому-передачі згідно п.2.2 договору №200;

- стягнути з ОСОБА_1 неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торгівельного майданчику АДРЕСА_3 та металевого кіоску АДРЕСА_2 у розмірі 25 326,00 грн.

Ухвалою суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 906/559/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.09.2020 строк підготовчого провадження продовжено.

Ухвалою суду від 03.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Ухвала, яка направлялась на адресу відповідача повернулась до суду. Ухвала направлялася відповідачу за адресою: місто Коростишів, вул. Мануїльського, 7. Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, однак відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.46 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Богданенко Олександром Романовичем (орендар, відповідач) укладено договори оренди № 200 та № 201 (а.с 12, 14).

За умовами п. 1.1. договорів, предметом договору № 200 є металевий кіоск АДРЕСА_2 загальною площею 6 кв.м., а договору № 201 є торгівельний майданчик АДРЕСА_4;АДРЕСА_3 загальною площею 4 кв.м., 2 кв.м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Відповідно до п. 1.3 даних договорів, об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

За умовами укладених між сторонами договорів, орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6.

Орендна плата, згідно п.3.1 договорів оренди № 200 та № 201 складає за металевий кіоск АДРЕСА_2 - 468грн, за торгівельний майданчик АДРЕСА_4 - 216грн., торгівельний майданчик АДРЕСА_3 - 135 грн. на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Сторони приступили до виконання зобов`язань про що склали акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Відповідно п. 4.3.3 договорів орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

06.08.2014 відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки спірні правовідносини виникли з господарського договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і після втрати особою статусу підприємця.

Згідно п. 4.3.8 договорів, у разі припинення або розірвання договору, орендар у 7-ми денний термін зобов`язується звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки.

30.10.2018 Коростишівським районним судом Житомирської області було прийнято рішення по справі №280/498/18, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» 20844,00 грн заборгованості з орендної плати, 8442,00 грн неустойки за договорами оренди № 200, 201 від 31.12.2013 та 1762,00 грн судових витрат.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що додатковою угодою до договору № 200 від 17.12.2014 договір пролонгований з 01.01.2015 по 31.12.2015, в подальшому відповідно до ст. 764 ЦК України пролонгований з 01.01.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017. Договір № 201 відповідно до ст. 764 ЦК України пролонгований з 01.01.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016 і з 01.01.2017 по 31.12.2017.

В порушення зобов`язань відповідач не в повному обсязі сплачував орендну плату і за договором № 200 сплатив за 2015 рік за січень, лютий, березень та в подальшому припинив сплачувати орендну плату і станом на 31.12.2015 рахується борг в сумі 4212грн., за 2016 рік - 5616грн., за 2017 рік - 5616грн., а всього 15444грн. За договором № 201 орендар звільнив торгівельний майданчик АДРЕСА_4 з 01.03.2014 і борг по орендній платі за торгівельний майданчик АДРЕСА_3 складає за 2014 рік - 540грн., за 2015 рік - 1620грн., за 2016 рік - 1620грн., за 2017 рік - 1620 грн., а всього 5400грн.

Листом від 09.01.2018 позивачем було направлено відповідачу претензію за № 6 в якій повідомлено про припинення дії договорів і відсутність у позивача намірів пролонговувати договори оренди на 2018 рік і про нарахування неустойки з 01.01.2018 в подвійному розмірі в зв`язку з неповерненням предмету оренди, а також щодо необхідності виконати умови ч.1 ст. 785 ЦК України.

Орендар після припинення дії договорів не виконав вимог ч.1 ст. 785 ЦК України, не повернув орендодавцю за договором № 200 металевий кіоск АДРЕСА_2 і за договором № 201 торгівельний майданчик АДРЕСА_3 (об`єкт оренди), надалі використовує їх, а тому у позивача виникло право на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України нараховувати неустойку за час прострочення користування предметами оренди в подвійному розмірі. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, суд виходить з того, що обставини закінчення строку дії договорів №200 та №201 вважаються встановленими судом у цивільній справі №280/498/18, і для господарського суду у цій справі мають преюдиційне значення

Як вбачається з позовної заяви, відповідач сплатив кошти за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області по справі №280/498/18, однак не виконав зобов`язання за договором №200, не передав орендодавцю кіоск АДРЕСА_2, як того вимагає п. 2.2 договору та за договором №201 не звільнив торгівельний майданчик АДРЕСА_3 згідно п. 4.3.8 договору.

Позивачем був направлений на адресу відповідача лист №34 від 13.02.2019 в якому повідомив про нарахування неустойки з 01.08.2018 та пропонував укласти договір на 2019 рік. Відповідач отримав лист 13.03.2019 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, відповідь від відповідача позивачу не надійшла. Крім того, відповідач продовжував використовувати торгівельний майданчик АДРЕСА_3 та кіоск АДРЕСА_2 в своїй господарській діяльності.

29.01.2020 позивач направив відповідачу лист АДРЕСА_2 з вимогою звільнити кіоск від товару та надати можливість позивачу використати своє право передбачене п. 4.2.5 договору - перемістити кіоск на штраф майданчик. Даний лист отриманий відповідачем 06.02.2020 та залишений без відповіді та задоволення.

Таким чином враховуючи те, що відповідач не звільняє об`єктів оренди, позивачем на підставі ч.2 ст.785 ЦК України нараховано неустойку з 01.08.2018 по 01.05.2020 за договором № 200 в сумі 19 656 грн та за договором №201 в сумі 5 670,00 грн. Разом на загальну суму 25 326,00 грн. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача повернути кіоск АДРЕСА_2 ПР "Кооперативний ринок" шляхом складання акту прийому-передачі згідно п. 2.2 договору №200.

Дія даних договорів сторонами не продовжувалась.

За приписами ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п.4.3.8. договорів оренди, орендар зобов`язується, у разі припинення або розірвання договорів, у семиденний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому ніж на момент передачі в оренду.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, оскільки договори оренди №200 від 31.12.2013 і №201 від 31.12.2013 припинили свою дію, тому у орендаря виникло зобов`язання звільнити об`єкти оренди в порядку п.4.3.8. Договорів.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Згідно вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.2 ст 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, необхідною умовою є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №914/4238/15, постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року у справі №927/1215/13 і від 19 серпня 2014 року у справі №3-85гс14.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, обов`язок повернення орендованого майна як законом так і договорами оренди №200 та №201 був покладений на відповідача, який не надав будь-яких пояснень чи доказів, що він вживав заходи по поверненню об`єктів оренди позивача, але незалежно від його бажання вони не були повернуті орендарю, тому

він повинен нести відповідальність, встановлену ч.2 ст.785 ЦК України, у вигляді сплати неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення за період з 01 серпня 2018 року по 01 травня 2020 року. Оскільки рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30.10.2018 по справі №280/498/18 було стягнуто неустойку за користування об`єктами оренди за договорами №200 та №201 з 11.01.2018 по 01.08.2018 року і відповідач продовжує не виконувати свої зобов`язання по їх поверненню позивачу, позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку щодо розміру нарахованої неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в розмірі 25 326,00грн з 01 серпня 2018 року по 01 травня 2020 року, суд погоджується з даним розрахунком, оскільки за 21 місяць неповернення об`єктів оренди за Договором №200 неустойка становить 19 656,00грн (468,00грн х 2 х 21) та Договором №201 - складає 5 670,00грн (135,00грн х 2 х 21).

Щодо частини позовних вимог відносно повернення об`єкту оренди, то вони також підлягають задоволенню тому, що Договір оренди №200, за якими спірне майно передавалось у платне строкове користування відповідачу, припинив свою дію з 01 січня 2018 року і не поновлювався та, відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України і пунктами 4.3.8 умов укладеного договору, орендар брав на себе зобов`язання протягом семи днів звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому ніж на момент передачі в оренду.

В матеріалах справи також наявний акт від 01.04.2020 складений членами комісії в складі зам. директора ПР "Кооперативний ринок", охоронника, контролера ринку та депутата Коростишівської міської ради яким комісія підтвердила, що станом на 01.04.2020 металевий кіоск АДРЕСА_2 від товару не звільнений, ОСОБА_1 продовжує використовувати його в своїй господарській діяльності. Комісія встановила неможливість переміщення кіоску на штраф майданчик, в зв`язку з невиконанням обов`язку щодо звільнення його від товару, який в ньому знаходиться і належить ФОП Богданенко О.Р.

Пунктом 2.2 договору № 200 передбачено, що об`єкт оренди повертається орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів повернення об`єкту оренди суду не надав, в судове засідання не з`явився.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Шевченко, буд.40, ):

- 25 326,00 грн - неустойки;

- 4 204,00грн - судового збору.

3. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) повернути кіоск АДРЕСА_2 ПР "Кооперативний ринок" шляхом складання акту прийому-передачі згідно п. 2.2 договору №200.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.12.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек.)