РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020Справа № 910/16434/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аматекс-Україна" (вул. Кожум`яцька, буд. 12-А, офіс 1, м. Київ, 04071)

до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (вул. Електриків, буд. 8, м. Київ, 04071)

про стягнення 440 000,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Аматекс-Україна" до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про стягнення 440 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку з повернення попередньої оплати згідно з угодою про врегулювання взаємовідносин від 28.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 відкрито провадження у справі № 910/16434/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просити закрити провадження у справі.

08.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу та стягнення судових витрат.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/16434/20 від 30.10.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 між Приватним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аматекс-Україна» (замовник) укладено договір про надання послуг з перевалки вантажу № 01-10/01 (надалі також - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання з надання замовнику послуг, перелік яких вказаний в договорі, також додаткових послуг для вантажу, наданого замовником, а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити послуги, надані виконавцем, в порядку, передбаченому договором.

Згідно з п. 5.1 Договору, попередня оплата за послуги виконавця проводиться замовником на підставі рахунка виконавця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з п. 6.1 Договору, прийняття замовником наданих виконавцем послуг оформлюється актом (наданих послуг).

Цей Договір вступає в законну силу з 01.01.2020 та діє до 31.12.2020 (включно), однак в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. (п. 8.3 договору)

На виконання умов Договору на підставі виставленого відповідачем рахунка № 745 від 03.02.2020 позивач здійснив попередню оплату у загальному розмірі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 69 від 04.02.2020, № 72 від 04.02.2020, № 77 від 05.02.2020.

25.03.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати № 2020/68 від 25.03.2020.

У відповідь на зазначену вимогу відповідач частково повернув позивачу попередню оплату в сумі 110 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 8932 від 21.05.2020, № 9321 від 27.05.2020, № 9368 від 29.05.2020, № 9413 від 28.05.2020, № 9701 від 02.06.2020, № 10003 від 05.06.2020, № 10293 від 11.06.2020, № 10368 від 12.06.2020, № 10758 від 17.06.2020.

28.07.2020 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про врегулювання взаємовідносин (надалі також - Угода), в якій сторони підтвердили, що станом на дату підписання цієї Угоди сума невикористаних відповідачем грошових коштів по договору про надання послуг з перевалки вантажу № 01-10/01 від 26.12.2019 становить 890 000,00 грн. У цій Угоді сторони також узгодили графік повернення відповідачем залишку неповернутої суми попередньої оплати, останній платіж за якою мав бути здійснений у строк до 30.09.2020.

Після укладення зазначеної Угоди відповідач повернув позивачу попередню оплату у сумі 450 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 13848 від 31.07.2020, № 14036 від 11.08.2020, № 14774 від 28.08.2020, № 15273 від 21.08.2020, № 16190 від 04.09.2020, № 16855 від 15.09.2020 та № 18320 від 16.10.2020.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 530 ЦК України та узгодженого сторонами графіку повернення залишку неповернутої суми попередньої оплати заборгованість позивача становить 440 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З поданих до суду документів вбачається, що станом на момент звернення до суду відповідач порушив свої зобов`язання за Угодою, не здійснив повернення суми попередньої оплати, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем.

Водночас, після відкриття провадження у справі сторони подали до суду докази сплати решти суми попередньої оплати, що є предметом цього спору, а саме: платіжні доручення № 19310 від 23.10.2020 на суму 50 000,00 грн, № 19637 від 30.10.2020 на суму 50 000,00 грн, № 20596 від 13.11.2020 на суму 100 000,00 грн, № 244 від 18.11.2020 на суму 207 000,89 грн, а також заяву Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про зарахування зустрічних позовних вимог на суму 32 999,11 грн, у зв`язку з чим просили суд закрити провадження у справі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За наведених обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/16434/20 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 390 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Натомість, в частині стягнення 50 000,00 грн суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю, оскільки заборгованість у цьому розмірі відповідав погасив ще 23.10.2010, тобто, до звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У клопотанні про закриття провадження у справі позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6 600,00 грн, сплачений при зверненні з даним позовом до суду, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 22.10.2020 Верховного Суду по справі №910/9187/19.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було надано договір про надання правничої допомоги № 19/10/20-1 від 19.10.2020, укладений з Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери», акт приймання-передачі наданих послуг від 21.10.2020, платіжне доручення №538 від 21.10.2020 на суму 15 000,00 грн, ордер серії АІ № 1064039 від 21.10.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5221/10 від 08.10.2014.

Приймаючи до уваги відсутність обґрунтованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи сукупність наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Аматекс-Україна" до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є доказово обґрунтованими та підлягають розподілу.

Отже, відповідно до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, витрати судові витрати в частині закриття провадження суд покладає на відповідача, а в частині відмови у позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/16434/20 в частині стягнення основного боргу в розмірі 390 000,00 грн.

2. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 50 000,00 грн відмовити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (вул. Електриків, буд. 8, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код 00017733) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аматекс-Україна" (вул. Кожум`яцька, буд. 12-А, офіс 1, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код 36804863) судовий збір у розмірі 5 850,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 295,45 грн.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.12.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко