ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року м. Дніпро Справа № 904/4258/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "Южкокс"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р.

у справі № 904/4258/20

за позовом Державного підприємства "Український науково-технічний центр з металургійної промисловості "Енергосталь"

до Приватного акціонерного товариства "Южкокс"

про стягнення інфляційної складової у розмірі 9 626,40 грн., 3 % річних у розмірі 5 566,42 грн. та пені у розмірі 31 308,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Южкокс" на користь Державного підприємства "Український науково-технічний центр з металургійної промисловості "Енергосталь" інфляційну складову у розмірі 9 626,40 грн., 3 % річних у розмірі 5 373,77 грн., пеню у розмірі 25 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 568,55 грн. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 192, 65 грн. та пені у розмірі 1 021, 12 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Приватне акціонерне товариство "Южкокс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р. в частині стягнення інфляційної складової у розмірі 9 626,40 грн., 3 % річних у розмірі 5 566,42 грн., пені у розмірі 31 308,46 грн. та відмовити позивачу в задоволенні позову у вказаній частині.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р. ухвалене з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права. У пункті 2.7 Розділу 2 договору сторони визначили обов`язок позивача здійснювати реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на всю суму виникших у нього податкових зобов`язань по ПДВ - з дотриманням строків, передбачених чинним законодавством, але не пізніше 5-го числа календарного місяця, наступного за місяцем виникнення податкового зобов`язання по ПДВ. Також даним пунктом договору передбачений обов`язок позивача щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригувань до податкової накладної на всю суму збільшення компенсації вартості робіт - з дотриманням строків, передбачених чинним законодавством, але не пізніше 5-го числа календарного місяця, наступного за місяцем зазначеного збільшення суми компенсації вартості. Судом не було надано належної оцінки доводам відповідача стосовно негативних наслідків, як для позивача так і для відповідача, загроза настання яких виникла через невиконання позивачем обов`язків щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних. Також судом не було досліджено обставин щодо вирішення сторонами протягом лютого - червня 2020 року питання щодо унеможливлення застосування до позивача передбачених ст. 120-1 ПКУ штрафних санкцій. Судом без уваги залишений підписаний з боку позивача та скріплений печаткою позивача Акт звіряння взаємних розрахунків між позивачем і відповідачем станом на 01.07.2020р. Відповідно до акту за даними саме позивача продаж (надання послуги/виконання робіт) відбувся 18 червня 2020р. двома операціями: на суму 240 000,00 грн. та 218 400,00 грн. А з боку відповідача проведена часткова оплата 22 червня 2020р. на суму 100 000,00 грн. Сальдо за даними позивача станом на 01 липня 2020р. становить 358 400,00 грн., що дорівнює сумі основних вимог за позовом у даній справі. Відповідачем було направлено лист від 18.06.2020р. за № 700 "Про підписання Акту звірки" на ім`я генерального директора позивача з проханням зареєструвати податкові зобов`язання та підтвердити суму заборгованості станом на 01.06.2020р. Також, для прискорення відповідних дій з боку позивача, 18.06.2020р. та 19.06.2020р. вказаний лист направлено на електронну адресу позивача. На звернення відповідача податкові накладні були зареєстровані позивачем лише 19.06.2020р.: податкова накладна № 71 від 24.12.2019р. на суму податкових зобов`язань 36 400,00 грн. та податкова накладна № 72 від 24.12.2019р. на суму податкових зобов`язань 40 000,00грн. Наведене доводить, що затягування з реєстрацію податкових накладних у ЄРПН з боку позивача та ведення переговорів, призвело до відстрочення виконання зобов`язання з боку відповідача. На думку відповідача, факт порушення строків виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт, як і вина скаржника в такому порушенні відсутні, право та охоронюваний законом інтерес щодо сплати вартості виконаних робіт не порушений. За наведених обставин відсутні підстави для стягнення донарахувань та штрафних санкцій, заявлених позивачем у даній справі.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що позивач належним чином виконав зобов`язання по укладеному між сторонами договору в повному обсязі, про що свідчать підписані сторонами акти здачі-приймання робіт, а саме: Акт № 1 від 24.12.2019р. на суму 240 000,00 грн.; Акт № 2 від 24.12.2019р. на суму 218 400,00 грн. Згідно з умовами договору на адресу відповідача були надіслані акти здачі-приймання робіт та рахунки-фактури до зазначених актів. Враховуючи умови оплати, кінцевим терміном остаточного розрахунку за виконані роботи повинно бути 22.02.2020р. Позивач погоджується із висновком суду, що строк виконання зобов`язань з оплати виконаних робіт настав 24.02.2020р., оскільки 22.02.2020р. був вихідним днем. Разом з тим, відповідачем лише 22.06.2020р. було здійснено часткову оплату виконаних робіт за договором в розмірі 100 000,00 грн., у т. ч. ПДВ 20%, що підтверджується банківською випискою. Станом на час подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становила 358 400,00 грн., у т. ч. ПДВ 20%. Пізніше, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було здійснено остаточне погашення заборгованості за договором. Таким чином, відповідачем лише 12.08.2020р. було повністю сплачено суму основного боргу. В п. 5.3.5. договору зазначено, що за порушення умов оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% від суми, яка не сплачена, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період. Неустойка нараховується за весь період прострочення. Таким чином, період прострочення платежу на дату подання позову становив з 25.02.2020р. по 23.07.2020р., з яких в період з 25.02.2020р. по 21.06.2020р. сума заборгованості відповідача становила 458 400,00 грн., з 22.06.2020р. по 23.07.2020р. - 358 400,00 грн. Судом першої інстанції правомірно визначено розмір 3% річних в сумі 5 373,77 грн., пені у розмірі 30 287,34 грн. (із зменшенням її розміру судом за клопотанням відповідача до 25 000,00 грн.) та задоволено позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 626,40 грн. За наведених обставин, на думку позивача, ухвалене судове рішення повністю відповідає обставинам справи, а при його ухваленні судом додержано норми матеріального та процесуального права.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2020р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 16.12.2020 року.

В судовому засіданні 16.12.2020р. представник відповідача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та не направив в судове засідання свого повноважного представника, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, правова позиція якого висловлена у відзиві на апеляційну скаргу.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

18.03.2019р. Державним підприємством "Український науково-технічний центр з металургійної промисловості "Енергосталь" (надалі - підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Южкокс" (надалі - замовник) було укладено договір підряду № 219-17/03-010/19 (надалі - договір).

Замовник доручає і зобов`язується сплатити відповідно до розділу 2 цього договору, а підрядник зобов`язується виконати і передати належним чином виконану роботу: "Проектні рішення для передачі коксового газу з ПрАТ "Южкокс" на ПАТ "ДМК" (роботи виконуються в обсязі ОТР), пункт № 5 ТЗ виконанню не підлягає (надалі - роботи/документація) (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2 договору терміни та вартість виконання робіт визначається календарним планом (додаток № 1), що становить невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до календарного плану вартість робіт, що надаються за договором, становить 458 400 грн. з ПДВ.

Позивач виконав умови договору на загальну суму 458 400 грн., що підтверджується актами здачі - приймання робіт № 1 від 24.12.2019р. на суму 240 000 грн. та № 2 від 24.12.2019р. на суму 218 400 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору розрахунок за виконані роботи замовник здійснює на підставі оформленого акту здачі-приймання виконаних робіт протягом 60 календарних днів після надання підрядником рахунку на оплату.

Строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати виконаних робіт настав 22.02.2020р.

Однак, за твердженням позивача, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і оплатив виконані роботи з порушенням встановлених строків. Відповідачем були здійснені такі оплати: 100 000 грн. - 22.06.2020р.; 100 000 грн. - 05.08.2020р.; 258 400 грн. - 12.08.2020р.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог позивачем нараховано до сплати інфляційну складову у розмірі 9 626,40 грн., 3% річних у розмірі 5 566,42 грн. та пеню у розмірі 31 308,46 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав роботи на загальну суму 458 400 грн., що підтверджується актами здачі - приймання робіт № 1 від 24.12.2019р. на суму 240 000 грн. та № 2 від 24.12.2019р. на суму 218 400 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати виконаних робіт настав 24.02.2020р. (60-й день - 22.02.2020р. є вихідним днем, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України, днем закінчення строку виконання зобов`язання є перший за ним робочий день).

Разом з тим, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і оплатив виконані роботи з порушенням встановлених строків. Так, відповідачем були здійснені оплати: 100 000 грн. - 22.06.2020р.; 100 000 грн. - 05.08.2020р.; 258 400 грн. - 12.08.2020р.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач порушив своє зобов`язання по своєчасній реєстрації податкових накладних та спонукав відповідача відстрочити сплату грошових коштів за отриманий товар апеляційний господарський суд враховує наступне.

Згідно з умовами договору, строк оплати виконаних робіт не залежить від факту чи моменту реєстрації підрядником податкових накладних. Невиконання або неналежне виконання підрядником своїх зобов`язань за договором з реєстрації податкових накладних не може бути підставою для несплати або відстрочення оплати замовником виконаних робіт.

Докази, які свідчать, що сторонами в результаті переговорів досягнуто домовленостей щодо відтермінування строку оплати виконаних робіт в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 2.7 договору у випадку, якщо внаслідок порушення підрядником встановлених діючим законодавством і цим договором вимог до форми, порядку заповнення, надання та/або реєстрації податкової накладної або розрахунку коригування до податкової накладної, або первинних документів, пов`язаних з виконанням договору, замовник втратить право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, вказану у податковій накладній, підрядник зобов`язаний відшкодувати замовнику всі пов`язані з таким порушенням збитки протягом трьох робочих днів з моменту надіслання йому відповідного повідомлення замовником або в інші строки, узгоджені сторонами.

Таким чином, замовник не позбавлений права звернутися до суду за захистом свого порушеного права з позовом про відшкодування збитків, завданих йому підрядником внаслідок несвоєчасної реєстрації податкових накладних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за порушення умов оплати виконаних робіт колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 5.3.5 договору сторони погодили, що за порушення умов оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,1% від суми, яка не сплачена, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період. Неустойка нараховується за увесь період прострочення.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі п. 5.3.5 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за загальний період з 23.02.2020р. по 23.07.2020р. у розмірі 31 308,46 грн.

Перевіривши розрахунок місцевий господарський суд правомірно встановив, що позивачем допущено помилки у розрахунку, а саме: нарахування пені позивачем здійснювалось з 23.02.2020р., тоді, як прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання відбулось 25.02.2020р.; при визначенні кількості днів прострочення позивачем допущено арифметичну помилку. Так, з 22.06.2020р. по 23.07.2020 прострочення виконання зобов`язання становить 32 дня, а не 36 днів, як вказано позивачем.

Таким чином, пеня на суму боргу 458 400 грн. за період з 25.02.2020р. по 21.06.2020р. становить 26 527,08 грн.; пеня на суму боргу 358 400 грн. за період з 22.06.2020р. по 23.07.2020р. становить 3 760,26 грн. Всього - 30 287,34 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою в розмірі 30 287,34 грн.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що у даному випадку неустойка має не компенсаційний характер, направлений на відновлення майнового стану кредитора, а є засобом невиправданого збагачення позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №913/89/18, від 04.12.2018р. у справі № 916/65/18, від 03.07.2019р. у справі № 917/791/18.

Під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру штрафних санкцій, судом першої інстанції правомірно враховано, що відповідач добровільно сплатив суму основної заборгованості; позивач не поніс збитків внаслідок дій відповідача.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд обґрунтовано зменшив розмір нарахованої пені (з урахуванням зробленого судом перерахунку) з 30 287,34 грн. до 25 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 5 566,42 грн. за загальний період з 23.02.2020р. по 23.07.2020р. та інфляційну складову у розмірі 9 626,40 грн. за період з березня по червень 2020р.

Разом з тим, розрахунок 3% річних містить помилки, а саме: нарахування 3% річних здійснювалось з 23.02.2020р., тоді, як прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання відбулось 25.02.2020р.; при визначенні кількості днів прострочення позивачем допущено арифметичну помилку. Так, з 22.06.2020р. по 23.07.2020р. прострочення виконання зобов`язання становить 32 дня, а не 36 днів, як вказано позивачем.

З огляду на викладене, 3% річних на суму боргу 458 400 грн. за період з 25.02.2020р. по 21.06.2020р. становить 4 433,70 грн.; 3% річних на суму боргу 358 400 грн. за період з 22.06.2020р. по 23.07.2020р. становить 940,07 грн. Всього: 5 373,77 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою в розмірі 5 373,77 грн.

Сума інфляційних втрат за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 9 695,35 грн., тобто суму, яка має більший розмір, ніж заявлено позивачем до стягнення. Разом з тим, ч. 2 ст. 237 ГПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Тому, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення інфляційної складової в заявленому позивачем розмірі - 9 626,40 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Южкокс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020р. у справі № 0904/4258/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 21.12.2020р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков