РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/11165/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 28298,97 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 28298,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не виконало взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1810003 від 13.06.2018, в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги у період з жовтня 2018 по квітень 2019, у зв`язку з чим, станом на 27.07.2020 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 22167,82 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Окрім того, позивачем нараховано до стягнення 2290,86 грн інфляційних втрат, 1547,45 грн 3% річних та 2292,84 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що мешканці будинку тривалий час не сплачують за комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла значна заборгованість відповідача перед організаціями, які надають комунальні послуги.

Також, відповідач повідомив, що проводить розрахунки з позивачем за договором через управління Державного казначейства Дарницького району ГУДКУ України у м. Києві, у зв`язку з чим, в бюджеті по галузі «Освіта» може передбачити видатки лише на об`єкти закладів освіти, а житловий будинок у якому знаходиться 6 квартир у приватній власності таким не є. Посилаючись на вищезазначене відповідач повідомив, що не має можливості сплатити заборгованість за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року у розмірі 22167,82 грн.

Окрім того, відповідач заперечував щодо заявленої до стягнення суми пені, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Стосовно нарахованих позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних ,відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, яка регулює порядок здійснення розрахунків за зобов`язаннями розпорядників бюджетних коштів та кошторису відповідача не передбачає видатки на відповідні витрати.

У зв`язку з вищезазначеним, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У поданій позивачем відповіді на відзив від 03.09.2020, останній зазначив, що враховуючи заперечення відповідач щодо законності нарахування штрафних санкцій, позивачем здійснено перерахунок сум заявлених до стягнення, у зв`язку з чим, останній просив стягнути з відповідача на свою користь 22167,82 грн заборгованості, 1135,57 грн пені, 2290,86 інфляційних втрат та 1547,45 грн трьох відсотків річних.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Судом встановлено, що 13.06.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач, енергопостачальна організація) та Управлінням освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (відповідач, абонент) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1810003, відповідно до умов якого, предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умов, передбачених цим договором (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору, енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з Додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 2.3.1 договору, абонент зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку №2.

Відповідно до п. 2.3.2 договору, абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і терміни, які передбачені в Додатку №4 до договору.

Пунктом 2.3.22. договору, абонент зобов`язується споживати, в разі якщо він є бюджетною установою, теплову енергію виключно в межах коштів, передбачених кошторисом витрат як на поточне споживання та і на покриття заборгованості з поданням «Енергопостачальній організації» кошторису витрат на кожний рік (з розбивкою поквартально).

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 650,000 Гкал/рік.

Відповідно до п.2 Додатку №4 до договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, буд. 25: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звіряння абонент повертає в ЦОК вул. Будівельників, буд. 25.; акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок - фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на поточний розрахунковий рахунок.

Пунктом 4 цього ж додатку визначено, що сплату за вказаними в п. 2 цього Додатка документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця. Оплата здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_1 енергопостачальної організації відкритий в ТВБВ №10026/020 філії - Головного управління по м. по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» МФО 322669.

Оплата пені на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ТВБВ №10026/020 філії - Головного управління по м. по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669).

Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Згідно з п.1 Додатку №3 до договору, розрахунки з споживачем за відпущену теплову енергію «Енергопостачальною організацією» проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 26.04.2018 №700, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ: опалення та гаряче водопостачання житловими організаціями - 1078,96 грн/Гкал.

Відповідно до п.4.1. Додатку №4 до договору, у разі якщо «Абонент» розраховується за показниками приладів обліку, йому пред`являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно Додатка №1). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується «Абонентом» не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками.

Пунктом 4.2. Додатку №4 до договору визначено, що «Абонентам», що не мають приладів обліку щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії відповідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації» та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Пунктом 8.1. договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п.4.4 Договору).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

За приписами п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач на підставі укладеного між сторонами договору надавав відповідачу послуги з постачання гарячої води, зокрема у період з жовтня 2018 по квітень 2019 року. Спір між сторонами щодо кількості та якості наданих послуг відсутній.

Так, позивач зазначає, що за вказаний період останнім надано відповідачу послуг на загальну суму 22167,82 грн, які не були оплачені відповідачем, внаслідок чого, станом на 27.07.2020 за ним утворилась заборгованість в розмірі 22167,82 грн.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи встановлені судом факти, щодо неналежного виконання відповідачем умов договору в частині оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми основної заборгованості в розмірі 22167,82 грн за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам укладеного договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо задоволення позовну в частині стягнення основної заборгованості у повному обсязі.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу три відсотки річних в розмірі 1547,45 грн та інфляційні втрати в розмірі 2290,86 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на відповідність вимогами чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позову в цій частині в повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних суд дійшов висновку, що під у розрахунках позивача допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок, який відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 1542,45 грн.

Також, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1135,57 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми пені, з урахуванням заяви позивача про зменшення суми пені, в межах строку позовної давності, суд зазначає, що під час здійснення розрахунку позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власні розрахунки, які відповідають вимогам чинного законодавства, умова договору та є арифметично вірними, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 1078,08 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (02091, м. Київ, Харківське шосе, буд. 168-К; ідентифікаційний код 37448113) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м .Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) 22167 (двадцять дві тисячі сто шістдесят сім) грн 82 коп. заборгованості, 2290 (дві тисячі двісті дев`яносто) грн 86 коп. інфляційних втрат, 1542 (одна тисяча сорок дві) грн 45 коп. трьох відсотків річних, 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн. 08 коп. пені, а також судові витрати в розмірі 2097 (дві тисячі дев`яносто сім) грн 16 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.12.2020

Суддя Я.В. Маринченко