ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. Справа№ 911/1378/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

Розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20 (суддя Конюх О.В. м. Київ, повний текст рішення складено 13.08.2020)

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Уют Сервіс", м. Бровари, Київської області

про стягнення 11 581,09 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ АТ "НАК "Нафтогаз України") звернувся до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Уют Сервіс" (далі - відповідач/ ТОВ "Житло Уют Сервіс"), в якому просить суд стягнути з відповідача 11 581,09 грн., в тому числі: 10 841,87 грн- пені, 739, 22 грн - 3% річних, нарахованих зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань з оплати за природний газ, поставлений у січні - квітні 2016 споживачу - ТОВ "Житло Уют Сервіс" за Договором постачання природного газу №1317/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 в редакції додаткових угод №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, № 3 від 31.03.2016, № 4 від 30.04.2016 та №5 від 15.08.2016 та просить суд покласти на відповідача відшкодування судових витрат у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Житло Уют Сервіс", укладено договір постачання природного газу № 1317/16-ТЕ-17. На виконання умов договору, позивач у січні - квітні 2016 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 322 643,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак оплату за поставлений природний газ відповідач здійснив несвоєчасно, у зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 10 841,87 грн та 739,22 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1378/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені до стягнення позивачем штрафні санкції нараховані ним у зв`язку із зверненням з позовною заявою до суду, тобто всупереч положенням Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII, оскільки з дня набрання чинності цим Законом на заборгованість погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Інших доказів, які б свідчили про зворотне, позивач суду не надав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - скаржник), звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 13.08.2020 у справі №911/1378/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також просить витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що:

- згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 списання заборгованості є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст. 1 наведеного закону, і дія вказаного закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст. 2 Закону. В свою чергу, учасниками процедури врегулювання заборгованості (у т.ч. процедури списання) є підприємства та організації, включені до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

- застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, до якого відповідач не включений;

- матеріали справи не містять документів щодо включення підприємства відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Також, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

01.06.2020 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20- без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 911/1378/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі №911/1378/20 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 задоволено клопотання АТ "НАК "Нафтогаз України" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1378/20; відкрито апеляційне провадження у справі №911/1378/20; розгляд апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1378/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 21.12.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником та ТОВ "Житло Уют Сервіс", як споживачем було укладено Договір №1317/16-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

У п. 1.2. Договору сторони визначили, що газ, який постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 1750 тис. куб. м. (один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч куб. м.), у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень 650 тис. куб. м, лютий 600 тис. куб. м, березень 500 тис. куб. (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість;

Постачальник не пізніше 8 числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підстав.ою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 1 січня по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1806,15 грн, крім того ПДВ - 20% - 361,23 грн., всього з ПДВ - 2 167,37 грн. (дві тисячі сто шістдесят сім гривень тридцять вісім копійок). Всього до сплати за 1000 куб.м. газу 2167,38 грн. з ПДВ (п. 5.2. Договору).

У п.6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється споживаем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із п. 6.2. Договору при невиконанні споживачем вимог, передбачених у п.6.1 цього договору, постачальник має право обмежити або припинити постачання газу споживачу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Оплата за газ здійснюється наступним чином: у разі якщо споживач підпадає під дію статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", оплата за газ здійснюється здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений постачальником споживачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, споживач у будь-якому випадку зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватись за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору (п. 6.3.1. Договору).

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

За умовами п. 8.2. Договору у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього Договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12. Договору).

31.12.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз" та ТОВ "Житло Уют Сервіс" укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі продажу природного газу від 21.12.2015 №1317/16-ТЕ-17, відповідно до умов якої сторони погодили, внести зміни в пункт п.5.2 умов договору щодо ціни на газ з 01.01.2016 - 2 361,89 грн. з ПДВ за 1000 куб.м.;

В подальшому сторонами неодноразово укладались додаткові угоди, в тому числі щодо ціни на газ, порядку та умов передачу газу, прав та обов`язків сторін, відповідальності сторін, формування та складових тарифу тощо:

- додаткова угода №2 від 29.01.2016 (щодо поставки газу власного видобутку та/або імпортованого газу, ввезеного ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна" на митну територію України),

- додаткова угода №3 від 31.03.2016 (період поставки - з 01.01.2016 по 30.04.2016 включно; обсяг поставки - до 150 тис. куб. м., до сплати з 01.04.2016 - 2 124,89 грн. з ПДВ за 1000 куб м. газу; строк дії договору - в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.04.2020 (включно).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 також змінено строк оплати за газ, а саме викладено абзац другий пункту 6.1 договору в наступній редакції: "Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу".

Додатковою угодою №4 від 30.04.2016 погоджено обсяги, умови поставки та ціну газу з травні-червні 2016.

На виконання умов Договору постачання природного газу у січні-квітні 2016 року здійснював поставки відповідачу природного газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: - акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 589 335,92 грн; акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 349 131,92 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 на суму 295 769,80 грн, акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 на суму 88 405,97 грн та не заперечується учасниками справи. Всього позивачем на виконання зазначеного Договору було поставлено природного газу на зальну суму 1 322 643,61 грн.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, за отриманий газ розраховувався з порушенням строку, який визначені у договорі, а саме: за зобов`язаннями січня 2016 - остаточно 04.03.2016; за зобов`язаннями лютого 2016 - остаточно 15.04.2016; за зобов`язаннями березня 2016 - остаточно 22.04.2016; за зобов`язаннями квітня 2016 - остаточно 13.05.2016.

Останній платіж відповідача за спожитий газ за договором позивач отримав 13.05.2016, тобто основний борг був повністю погашений 13.05.2016.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для нарахування позивачем пені та інфляційних втрат, а саме:

- за зобов`язаннями січня 2016 - 8327,71 грн пені та 567,80 грн. 3% річних за період з 16.02.2016 по 03.03.2016,

- за зобов`язаннями лютого 2016 - 2514,16 грн пені та 171,42 грн. 3% річних за період з 15.03.2016 по 14.04.2016.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За правовою природою Договір № 1267/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.015 є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 ЦК України також регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, газ, що продавався за цим договором, повинен був бути використаний покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

На його виконання позивач, передавав відповідачу протягом січня-квітня 2016 року природний газ на загальну суму 1 322 643,61 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у Договорі, а відповідач зобов`язався його оплатити у строки, визначені договором.

На його виконання позивач, передавав відповідачу протягом січня-березня 2016 року природний газ на загальну суму 1 712 082,25 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у договорі, а відповідач зобов`язався його оплатити у строки, визначені договором.

Остаточна сплата основного боргу відповідачем проведена 13.05.2016.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

В свою чергу, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 року (далі - Закон).

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 2 Закону, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користуванню зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Пунктом 3 Порядку визначено, що реєстр формується з метою забезпечення збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку та надання інформації про теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону (далі - підприємства).

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вищенаведені приписи Закону, дійшов висновку, що частина 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" - є імперативною нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Згаданий Закон не містить й зворотної норми з приводу того, що якщо відповідне підприємство не включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню.

Крім цього, на виконання приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі, апеляційним судом враховано висновки щодо застосування норм права, наведені в постановах Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №905/1526/18, від 04.04.2019 у справі №906/576/18, від 27.03.2019 у справі №905/302/18, від 21.03.2019 у справі №914/359/18.

Отже, до заборгованості, яка виникла і погашена до набрання чинності вищезгаданим Законом, не можуть бути застосовані передбачені Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведене також свідчить про наявність підстав для відхилення доводів позивача щодо необхідності застосування більш ранньої судової практики в аналогічних справах.

Разом з тим, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами врозумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, що відповідач не відноситься до теплопостачального підприємства, яке має ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що на підставі укладеного з позивачем договору відповідач придбав природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (що чітко зазначено в пункті 1.2 Договору, як в первісній редакції, так і з урахуванням змін за додатковою угодою 31.12.2015).

Наведеним спростовуються доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, щодо необхідності включення відповідача до зазначеного Реєстру, як підстави для застосування ч. 3 ст. 7 Закону.

Також, як встановлено судом першої інстанції, і що не заперечувалось учасниками спору, відповідачем всупереч умов ст.ст. 526, 692 ЦК України допущено прострочення перед позивачем виконання своїх зобов`язань з своєчасної оплати вартості товару (газу), отриманого по Договору за актами приймання - передачі, оплата здійснювалась частково, що наведено позивачем у відповідному розрахунку, перевіривши який щодо сум, строків та ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з вірністю зазначених у ньому показників щодо сум, строків та ставок нарахувань.

Таким чином, позивач вважає, що в силу приписів ст. 625 ЦК України у нього наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді 3% річних (розраховані позивачем до стягнення в розмірі 739,22 грн 3% річних), а в силу приписів ст. 549 ЦК України та ст.ст. 230, 231 ГК України

- наявні підстави для застосування штрафної санкції у вигляді пені (розраховані позивачем до стягнення в розмірі 10 841,87 грн).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасниками спору не заперечувався факт виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати основного боргу по Договору у повному обсязі, а наявні матеріали справи, зокрема банківські виписки, свідчать, що основний борг погашено відповідачем у повному обсязі у 13.05.2016, тобто до набрання чинності Законом (30.11.2016). Наведене також підтверджується витягом по операціям відповідача, сформованим позивачем, який подано позивачем разом з позовом, а також і відповідним розрахунком позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем до стягнення з відповідача: 10 841,87 грн- пені, 739, 22 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання умов Договору постачання природного газу №1317/16-ТЕ-17 від 21.12.2015- не підлягали нарахуванню в силу приписів ч. 3 ст. 7 Закону, а тому обумовлені законом підстави для їх стягнення в судовому порядку - відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Доводи скаржника про порушення місцевим господарським положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016, а також доводи про те, застосування зазначених положень закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, до якого відповідач не включений спростовані, про що зазначено у мотивувальній частині даної постанови.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі №911/1178/20, та, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2020 у справі № 911/1378/20.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська