ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа№ 910/1116/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Копитової О.С.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 10.12.2020
розглянувши апеляційні скаргиДержавного підприємства «Укрветсанзавод» та ОСОБА_1
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 09.09.2020
у справі№910/1116/18 Господарського суду міста Києва
за заявою Державної екологічної інспекції у Волинській області
доДержавного підприємства «Укрветсанзавод»
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаОСОБА_1
простягнення 45105, 98 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства
в межах справи№910/6968/16
за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
доДержавного підприємства «Укрветсанзавод»
пробанкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з цим рішенням, Державне підприємство «Укрветсанзавод» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви Державної екологічної інспекції у Волинській області повністю.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.10.2020 справу передано колегії суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Крім того, до Північного апеляційного господарського суду надійшла також апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду), апеляційна скарга ОСОБА_1 передана колегії суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державного підприємства «Укрветсанзавод» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/1116/18, об`єднано апеляційні скарги в одне провадження, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з відпусткою судді Сотнікова С.В., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.11.2020 для розгляду справи №910/1116/18 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 прийнято справу №910/1116/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Копитової О.С., Полякова Б.М.

24.11.2020 суддею Поляковим Б.М. заявлено самовідвід у справі №910/1116/18, який мотивований наявністю обставини, які виключають можливість участі вказаного судді у розгляді даної справи та є підставою самовідводу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Полякова Б.М. про самовідвід у справі №910/1116/18 задоволено. Відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Полякова Б.М. від розгляду справи №910/1116/18. Матеріали справи №910/1116/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020, справу №910/1116/18 передано колегії суддів у складі: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Сотнікова С.В., Копитової О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 прийнято до провадження справу №910/1116/18 у визначеному складі суду та призначено справу до розгляду на 10.12.2020.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарг, так як сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/6968/16 за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод".

Поряд з цим, позивачем проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Ковельською філією боржника. В результаті встановлено захоронення та скидання на ґрунт відходів тваринного походження, а також зняття та перенесення поверхневого шару ґрунту, що призвело до псування земельної ділянки внаслідок її забруднення та засмічення. Крім того, на території, яка знаходиться в межах міста, здійснено несанкціоноване накопичення великих об`ємів відходів, що створює небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.

За результатами перевірки складено уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, в якому зафіксовано порушення природоохоронного законодавства Ковельською філією боржника, при цьому факт засмічення земельної ділянки останнім не заперечувався. Позивачем видано боржникові припис, яким визначено дії, які необхідно вчинити для усунення порушень екологічного законодавства, а також виставлено претензії на суму 2 597,23 грн. за відсутність дозволу на зняття та перенесення поверхневого (родючого) шару ґрунту та 42 508,75 грн. за засмічення земельних ресурсів, а всього - зобов`язано сплатити нанесені державі збитки на загальну суму 45 105,98 грн.

Оскільки претензії було залишено без відповіді та належного реагування, позивач звернувся з позовом до боржника про стягнення 45105,98 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, і ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1116/18, яку в подальшому передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/6968/16 про банкрутство боржника.

На доводи відповідача стосовно того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/23534/17 вже стягнуто з нього збитки за актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 23-31.03.2017, місцевий господарський суд зазначив, що предметом розгляду справи №910/23534/17 були вимоги про стягнення завданої відповідачем шкоди внаслідок скиду стічних вод, що спричинило забруднення земельних ділянок, та що відображено в акті перевірки від 23-31.03.2017. У той же час, у межах справи №910/1116/18 розглядається спір щодо відшкодування завданої відповідачем шкоди також згідно з актом перевірки від 23-31.03.2017, але внаслідок засмічення відповідачем земельних ділянок складуванням відходів тваринного походження (кісток) та відсутністю дозволу на зняття та перенесення поверхневого (родючого) шару ґрунту.

Таким чином, суд першої інстанції, посилаючись на те, що предмети спорів у даній справі №910/1116/18 та справі № 910/23534/17 є різними, дійшов висновків, що підстави для закриття провадження у справі за частиною 1 статті 231 ГПК України відсутні.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що розрахунок шкоди позивачем здійснено на основі акту перевірки від 23-31.03.2017 з урахуванням вимог Методики від 04.04.2007 № 149 та Методики від 25.07.2007 № 963, відповідно до якого загальна сума збитків становить 45105,98 грн.

Місцевий господарський суд зазначив, що довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відтак, з врахуванням положень Методики від 25.07.2007 № 963, суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність підстав вважати, що позивачем застосовано невірний розмір нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки, засмічення якої встановлено відповідним актом перевірки.

Місцевий господарський суд також зазначив, що ухвала суду, на підставі якої було проведено перевірку, наразі та станом на час проведення позапланової перевірки набрала законної сили та була чинною, тому проведення позивачем позапланової перевірки на підставі вказаної ухвали суду, зважаючи на обов`язковість виконання судових рішень, було правомірним.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що розгляд питання правомірності проведення позапланової перевірки за спірним актом від 23-31.03.2017 здійснювався в межах справи № 910/23534/17.

В своїй апеляційній скарзі боржник оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Боржник, зокрема, зазначає, що результати перевірки не можуть бути підставою для визначення розміру збитків, оскільки, згідно висновків скаржника, вона проведена в порушення вимог абзацу 10 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а акт через порушення в його складанні не може бути доказом наявності шкоди. Позивач застосував санкції без перевірки виконання припису про усунення порушень. Проби відбирались позивачем всупереч вимогам ГОСТу, тому такі дані не можуть визначити площу забруднення та розмір збитків, а розмір збитків розрахований ним з порушенням приписів Методики №171 від 27.10.1997.

Також боржник зазначає, що спір по суті був вирішений в межах іншої справи - №910/23534/17, отже збитки, заявлені до стягнення в межах даної справи №910/1116/18, вже було стягнуто в межах зазначеної справи, і не можуть бути стягнуті повторно.

В своїй апеляційній скарзі третя особа на стороні відповідача просить скасувати оскаржене рішення та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт, зокрема, зазначає, що проведення перевірки було здійснено з порушеннями, ухвала слідчого судді не могла бути підставою для її проведення. Використання судом обставин, встановлених по справі №910/23534/17 є безпідставним, оскільки при її розгляді брали участь інші особи. Позивач припустився порушень при відборі зразків для визначення розміру шкоди та оформленні результатів перевірки.

У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи позивач зазначив, що перевірка була проведена на законних підставах на виконання ухвали суду, законність якої апелянт ставить в основу своєї скарги, оскаржуючи при цьому рішення суду в господарській справі. Акт перевірки було підписано керівником відповідача без зауважень та заперечень, при цьому апеляційною скаргою не спростовується і не заперечується факт наявності виявлених перевіркою порушень. Застосування судом обставин, встановлених рішенням по іншій справі, ґрунтується на приписах статті 75 ГПК України.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду також зазначає, що аналогічне положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, розгляд питання правомірності проведення позапланової перевірки за спірним актом від 23-31.03.2017 здійснювався в межах справи № 910/23534/17 за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області до ДП "Укрветсанзавод" про стягнення 1 817 150,32 грн. шкоди, завданої порушення Ковельською філією Державного підприємства «Укрветсанзавод» вимог природоохоронного законодавства (у частині забруднення земельних ділянок внаслідок скиду стічних вод). Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018, позовні вимоги до ДП "Укрветсанзавод" були задоволені повністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду справи №910/23534/17 були вимоги про стягнення завданої відповідачем шкоди внаслідок скиду стічних вод, що спричинило забруднення земельних ділянок, та що відображено в акті перевірки від 23-31.03.2017. У той же час, у межах даної справи розглядається спір щодо відшкодування завданої відповідачем шкоди також згідно з актом перевірки від 23-31.03.2017, але внаслідок засмічення відповідачем земельних ділянок складуванням відходів тваринного походження (кісток) та відсутністю дозволу на зняття та перенесення поверхневого (родючого) шару ґрунту. Таким чином, посилання відповідача на те, що з нього вже було стягнуто штрафні санкції в межах іншої справи є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в данин період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Вказані правові норми кореспондуються з положеннями статті 56 ЗУ "Про охорону земель", згідно якої юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Таким чином, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що враховуючи відсутність доказів відшкодування відповідачем підтвердженого матеріалами справи розміру шкоди внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, наявні підстави стверджувати про обґрунтованість позовних вимог про стягнення такої шкоди в розмірі 45 105,98 грн., тобто задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) від 23.07.2009, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення незначних правил при розгляді та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення місцевого господарського суду судом апеляційної інстанції, скаржники не подали належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. Доводи скаржників спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами. А тому цілком законними та обґрунтованими є висновки про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Укрветсанзавод» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва у справі від 09.09.2020 по справі №910/1116/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1116/18 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

О.С. Копитова