РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2020Справа № 910/2839/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП"

про стягнення 2 324 909,17 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників сторін:

від позивача не з`явились

від відповідача не з`явились

В судовому засіданні 10.12.2020 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП" стягнення 2324909,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором № 25-03/5/2016 від 25.03.2016.

28.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності і відповідно про відмову у позові.

Ухвалою суду від 03.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.04.2020.

04.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строків на витребування доказів та витребування у відповідача фінансової звітності.

09.04.2020 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 28.04.2020 призначено підготовче засідання на 04.06.2020.

04.06.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про визнання причин пропуску позовної давності поважними обгрунтована умисними діями колишнього директора позивача, в зв`язку з чим товариству стало відомо про порушення його прав відповідачем лише після аудиту у 2019 році.

Протокольною ухвалою 04.06.2020 суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку для витребування доказів, в зв`язку з необгрунтованістю.

04.06.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 25.06.2020.

23.06.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення проти задоволення заяви про визнання причин пропуску позовної давності поважними.

25.06.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 16.07.2020.

02.07.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував і просив у задоволенні позовних вимог відмовити, в зв`язку з пропуском строку позовної давності

16.07.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 20.08.2020.

05.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій позивач наполягає на обгрунтованості позовних вимог та поважності причин пропуску позовної давності.

14.08.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наголошує на пропуску строку позовної давності та просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 24.09.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 22.10.2020.

Судове засідання 22.10.2020 не відбулось, в зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 26.11.2020 призначено судове засідання у справі на 10.12.2020.

10.12.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

10.12.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи обгрунтоване тим, що попередній представник відповідача госпіталізований та перебуває на стаціонарному лікуванні, тому не може з`явитись в судове засідання 10.12.2020.

В судове засідання 10.12.2020 представники учасників справи не прибули, позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі, а відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом розглянуто клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та визнано його необгрунтованим, оскільки, до клопотання не долучено доказів, в підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу для відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Також суд не вбачає перешкод у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, оскільки явка сторін не визнавалась судом обов`язковою, крім того, сторонам рекомендувалось з огляду на епідеміологічну ситуацію в країні утриматись від відвідування судових засідань та подавати клопотання про розгляд справи за відсутності представників.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу, господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними в матеріалах справи доказами та заявами, поданими сторонами по суті спору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Компані Груп" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжінірінг" (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 25-03/5/2016 відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Вид нафтопродуктів, одиниці виміру та кількість товару, що підлягає передачі за цим договором, визначаються сторонами у специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору. Поставка товару здійснюється партіями на підставі відповідних специфікацій до цього договору, підписаних уповноваженими особами, що мають містити найменування товару: кількість, ціну, строк та інші умови поставки товару (п. 1.2, 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору перехід права власності на товар відбувається після підписання сторонами відповідних видаткових накладних.

Ціна товару визначається сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору. Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% за кожну партію товару протягом 1 банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку-фактури постачальника, якщо інше не передбачено у специфікаціях до цього договору (п. 4.1,5.2 договору)

Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати товару і на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання а кожен день прострочення (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками сторін та діє до 31.12.2016, а в частині оплати до повного виконання зобов`язань по даному договору.

Позивачем до матеріалів справи долучено специфікацію № 1 до договору № 25-03/5/2016 від 25.03.2016, відповідно до якої поставці підлягало паливо дизельне ДТ Л К5 сорт С у кількості 100,0 тон, вартістю 16600,00 грн за тону на загальну суму 1660000,00 грн. Поставка товару здійснюється постачальником у строк до 31.03.2016.

Позивачем до матеріалів справи долучено рахунок на оплату: № 215 від 28.03.2016 на суму 1774257,80 грн за 106,883 тони палива дизельне ДТ Л К5 сорт С.

На підтвердження обставин щодо поставки товару до матеріалів справи долучено видаткові накладні: № 319 від 28.03.2016 на суму 499477,40 грн, № 320 від 29.03.2016 на суму 499759,60 грн, № 321 від 30.03.2016 на суму 500772,20 грн. Видаткові накладні підписані обома контрагентами без зауважень. З боку відповідача товар прийнятий директором ОСОБА_1 . За видатковою накладною № 319 від 28.03.2016 товар прийнятий ОСОБА_1 на підставі довіреності від 11.04.2016 (долучена до матеріалів справи).

Також позивачем надано товарно-транспортні накладні, які підтверджують отримання відповідачем від позивача товару: № Р 319 від 28.03.2016, № Р320 від 29.03.2016, № Р321 від 30.03.2016.

Згідно долучених до матеріалів справи документів вбачається поставка позивачем відповідачу нафтопродуктів на загальну суму 1500009,20 грн.

Відповідач у відзиві не заперечував обставин щодо отримання ним товару на суму 1500009,20 грн та не заперечував обставин, що отриманий товар не був оплачений.

12.12.2019 позивач звернувся до відповідача з листом № 167-12/2019, в якому просив підписати акт звірки щодо наявності заборгованості у сумі 1500009,20 грн за договором № 25-03/5/2016 від 25.03.2016 (докази направлення в матеріалах справи).

16.01.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 21-01/2020, в якій вимагав терміново сплатити заборгованість за договором № 25-03/5/2016 від 25.03.2016 у сумі 1500009,20 грн (докази направлення в матеріалах справи).

Відповідач відповіді на лист та претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Позивач долучив картку рахунку № 363 за період з 01.01.2000 по 11.02.2020 згідно якої у позивача обліковується дебіторська заборгованість по контрагенту ТОВ "Бізнес Компані Груп" у сумі 1500009,20 грн. 30.09.2017 № 9 операція (бухгалтерський і податковий облік).

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із пунктом 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% за кожну партію товару протягом 1 банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку-фактури постачальника, якщо інше не передбачено у специфікаціях до цього договору.

Оскільки, як встановлено судом, позивач виконав свій обов`язок з поставки товару не зважаючи на невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати попередньої оплати за товар, суд вбачає, що у відповідача після отримання товару виник обов`язок його оплатити.

Отже, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий товар з 28.04.2016 на суму 499477,40 грн, з 29.03.2016 на суму 499759,60 грн та з 30.03.2016 на суму 500772,20 грн.

Відповідач допустив порушення своїх договірних зобов`язань щодо оплати товару на загальну суму 1500009,20 грн, що підтверджено матеріалами справи.

Отже вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу є обгрунтованими.

Проте, відповідачем зазначено про пропуск строку позовної давності заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності і відмову у позові.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 261 цього Кодексу за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Відповідач подав клопотання про застосування позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання у 2016 році, тобто загальний трирічний строк позовної давності сплинув у 2019 році, з позовною заявою позивач звернувся 25.02.2020 року.

Отже позивачем пропущено строк позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 цього Кодексу, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача із наведенням відповідних доводів і поданням належних і допустимих доказів.

З поданої позивачем заяви про визнання поважними причин пропуску позовної давності вбачається, що він обґрунтовує поважність причин пропуску тим, що єдиний засновник та учасник товариства (позивача) довідався про недобросовісність директора ТОВ "Прінт Інжинірінг" лише на початку 2019 року. Щодо обізнаності учасника позивача про недобросовісність директора лише з 2019 року позивач доводить вказані обставини вчиненням дії по відстороненню та звільненню директора у 2019 році (рішення загальних зборів про звільнення директора, проведення позапланової інвентаризації, судові справи тощо). Про наявність заборгованості учаснику позивача стало відомо після проведення інвентаризації фінансових документів.

Щодо позиці позивача з приводу строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.4.4 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Прінт Інжиніринг", затвердженого рішенням загальних зборів товариства від 19.12.2016 № 75, учасники товариства зобов`язані брати участь у загальних зборах учасників товариства безпосередньо або через представників, бути присутнім на всіх позачергових загальних зборах учасників товариства.

Згідно п. 9.6.3, 9.6.4, 9.6.5, 9.6.10, 9.7 Статуту до компетенції загальних зборів учасників товариства відноситься: призначення та звільнення генерального директора товариства; визначення форми контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження щомісячних оперативних фінансових планів товариства, річних звітів та бухгалтерських балансів, надання в рамках робочих зустрічей термінових письмових доручень/розпорядження генеральному директору щодо ведення фінансово-господарської діяльності товариства, розподіл прибутку та збитків товариства; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності генерального директора товариства. Повноваження, передбачені п. 9.6.1-9.6.9 цього статуту відносяться до викличної компетенції загальних зборів учасників товариства та не можуть бути передані ним для вирішення генеральному директору товариства.

Відповідно до п. 9.25 - 9.27 Статуту контроль за фінансовою та господарською діяльністю товариства здійснюється ревізійною комісією, що обирається загальними зборами учасників товариства з числа учасників та (або) їх представників, в кількості 3 осіб, строком на 3 роки. Генеральний директор не може бути членом ревізійної комісії. Перевірки фінансово-господарської діяльності проводяться ревізійною комісією за дорученням загальних зборів учасників, генерального директора, із власної ініціативи або на вимогу учасників товариства. Ревізійна комісія має право вимагати від посадових осіб товариства надання усіх необхідних матеріалів, бухгалтерських чи інших документів, особистих пояснень. Ревізійна комісія повинна не пізніше ніж за місяць до проведення річних загальних зборів учасників, розпочати перевірку діяльності, стану фінансів та майна, а також ревізію книг, рахунків, документів всього діловодства, що відноситься до звіту та балансу. Після перевірки звітів та балансу ревізійна комісія подає свої висновки на розгляд загальних зборів учасників. Без висновку ревізійної комісії загальні збори учасників товариства не мають права затвердити баланс товариства. Ревізійна комісія у разі виявлення грубих порушень, може вимагати від голови загальних зборів учасників скликання позачергових загальних зборів учасників. Для проведення перевірок фінансової та господарської діяльності посадових осіб товариства ревізійна комісія може залучити представників аудиторських фірм, консультантів та інших фахівців різних спеціальностей.

Отже, з поданих до матеріалів справи документів не вбачається, що єдиний учасник позивача виконував покладені на нього обов`язки щодо участі в загальних зборах та вирішенні питань про затвердження звітів та балансів товариства, щодо створення ревізійної комісії і відповідно здійснення контролю за діяльністю виконавчих органів товариства, в тому числі генерального директора.

Суд зауважує, що посилання позивача на випадковість виявлення протиправних дій генерального директора позивача свідчить про недобросовісність учасника товариства у виконанні своїх обов`язків згідно статуту і бездіяльність учасника та товариства, а тому не може бути підставою для визнання причин пропуску позовної давності поважними.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

У цій справі позивач не обгрунтував та не надав доказів, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності.

Вказана позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року № 911/3680/17.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі спливом позовної давності за вимогою про сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само сплинув річний строк позовної давності на нарахування пені.

За таких умов позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції у розмірі 430273,60 грн, 3% річних у розмірі 135111,62 грн, пені у розмірі 259514,75 грн також слід відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПрінтІнжінірінг" (04211, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда,2-Д, приміщення 707, ідентифікаційний код 34880036) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Компані Груп" (04114, м. Київ, вулиця Макіївська, 10, приміщення 7, ідентифікаційний код 39310886) про стягнення заборгованості у розмірі 1500009,20 грн, втрат від інфляції у розмірі 430273,60 грн, 3% річних у розмірі 135111,62 грн, пені у розмірі 259514,75 грн- відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 16.12.2020

Суддя І.В.Усатенко