ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.2020 м. Ужгород Справа № 907/696/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ", м. Київ до Свалявської районної державної адміністрації, м. Свалява про зобов`язання вчинити дії -

За участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про зобов`язання Свалявську районну державну адміністрацію Закарпатської області прийняти за актом приймання-передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ" земельну ділянку площею 2,2285 га, яка передавалась на виконання Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2006 року укладеного між Свалявською районною державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством "Енвіл" (договір зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №-002 від 01 березня 2006 року).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 907/696/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04 листопада 2020 року о 10:30.

Ухвалою суду від 04.11.2020 призначено підготовче засідання по справі на 02.12.2020 року.

Ухвалою суду від 02.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2020 року.

Позивачем 14.12.2020 подано письмове клопотання про розгляд справи за відсутності повноваженого представника позивача, разом з тим Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Пояснив, що між сторонами існували договірні зобов`язання, по договору оренди землі. Строк дії Договору закінчився 28.02.2011 року. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.01.2013 року в справі №5008/1124/2012 Договір поновлено на тих самих умовах на новий п`ятирічний строк з 01.03.2011року. Зазначений п`ятирічний строк дії договору сплинув 01.03.2016 року. Угода про поновлення Договору на строк після 01.03.2016 року не укладалась, договір не поновлювався.

Вважає, що закінчення строку дії договору, зумовило виникнення у сторін взаємних обов`язків які полягають у передачі, та прийнятті об`єкту оренди. Оскільки відповідач ухиляється від свого обов`язку з прийняття земельної ділянки позивач змушений звернутися до суду.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданому суду 02.11.2020 письмовому відзиві на позов.

Погоджуючись, що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 1 січня 2013 року було розмежовано землі державної та комунальної власності, у зв`язку з чим відповідно до частини 5 статті 122 Земельного Кодексу України повноваження щодо передачі у власність або в користування земельної ділянки державної власності для оздоровчого призначення, що визначена у договорі оренди землі від 01.03.2006 року, віднесено до повноважень Закарпатської облдержадміністрації. Відтак, відбулася заміна сторони у зобов`язанні в силу прямої дії закону. У зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, який завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Закритим акціонерним товариством "Енвіл" (в подальшому було змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енвіл" (далі - Позивач) та Свалявською районною державною адміністрацією (далі - Відповідач) укладено Договір оренди земельної ділянки від 01.03.2006 року (далі - Договір), строком на 5 (п`ять) років.

Об`єктом оренди за даним Договором є земельна ділянка загальною площею 2,2285га., що знаходиться на території Сусківської сільської ради, за межами с. Кусково, ур. „Нове село" для оздоровчого призначення (будівництва санаторію для батьків з дітьми).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.01.2013 року в справі №5008/1124/2012 Договір поновлено на тих самих умовах на новий п`ятирічний строк з 01.03.2011 року. Зазначений п`ятирічний строк дії договору сплинув 01.03.2016 року.

Угода про поновлення Договору на строк після 01.03.2016 року не укладалась, договір не поновлювався.

Відповідно до п. 30 договору: договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 18 Договору зокрема передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Позивачем направлено Відповідачу лист №24 від 18.06.2019 року з пропозицією підписати угоду якою підтверджується факт припинення договору та прийняття земельної ділянки.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №805/01-14 від 10.07.2019 року повідомлено позивача, про те, що відповідно до статті 122 Земельного кодексу України повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками державної власності для оздоровчого призначення (будівництва санаторію для батьків з дітьми) наділена Закарпатська обласна державна адміністрація. Оскільки питання щодо регулювання земельних ділянок державної власності для оздоровчого призначення не належить до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації, відповідачем рекомендовано керівництву ТОВ „Енвіл" звернутися до обласної державної адміністрації для вирішення порушених у листі питань.

Листом від 06.08.2019 року за №48 позивач звернувся до Закарпатської обласної державної адміністрації з вимогою підписати угоду якою підтверджується факт припинення договору та прийняття земельної ділянки.

Закарпатська обласна державна адміністрація листом від 20.08.2019 №4978/06-21 повідомила позивача, що не є стороною договору та не уповноважена на підписання такого договору.

Позивач повторно листом №67 від 13.11.2019 звернувся до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки. Однак, відповідач повідомив позивача, що в силу ст. 122 Земельного кодексу України, підписати запропонований акт приймання передачі не може.

Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про зобов`язання відповідача прийняти за актом приймання-передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ" земельну ділянку площею 2,2285 га, яка була предметом договору оренди земельної ділянки від 01.03.2006 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що договором оренди від 01.03.2006 року орендодавець передав, позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,2285 га., що знаходиться на території Сусківської сільської ради, за межами с. Кусково, ур. „Нове село" для оздоровчого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. і ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦКУ несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦКУ).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і в ст. 193 Господарському кодексі України.

В силу положень ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач вказує, що протиправна поведінка відповідача полягає у невиконанні свого обов`язку, в частині прийняття орендованого майна після припинення дії договору.

Матеріалами справи встановлено, що Договір оренди закінчився 01.03.2016 року, вказані обставини сторонами не спростовані та не заперечені.

Відповідно до п. 30 договору: договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 18 Договору зокрема передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Судом встановлено неправомірне ухилення відповідача, як сторони договору оренди землі, від свого обов`язку прийняти об`єкт оренди після закінчення строку дії договору.

Так, позивач листами №24 від 18.06.2019, №67 від 13.11.2019 пропонував відповідачу, отримати об`єкт оренди. Вказані листи залишені відповідачем без задоволення, що зумовлює порушення прав позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги, про зобов`язання відповідача прийняти за актом приймання-передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ" земельну ділянку площею 2,2285 га, яка була предметом договору оренди земельної ділянки від 01.03.2006 року правомірні та такі, що підлягають задоволенню.

При цьому, твердження відповідача про, те що відбулася автоматична зміна сторони у зобов`язання з посиланням на постанову Верховного суду від 20.03.2019 у справі №907/2460/17 судом не беруться до уваги, оскільки висновки в зазначеній справі, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин є різними. У зазначеній справі суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин які стосуються визнання додаткової угоди укладеною, що впливає на характер спірних правовідносин, та виключає їх подібність у вказаній справі.

У справі, що розглядається, правовідносини зумовлені закінченням договору оренди та припиненням правовідносин між сторонами.

Разом з тим, норми частини 5 статті 122 Земельного Кодексу України не передбачають зміну сторони договору у контексті правовідносин, що склалися.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ", м. Київ до Свалявської районної державної адміністрації, м. Свалява про зобов`язання вчинити дії підлягають задоволенню повністю.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Зобов`язати Свалявську районну державну адміністрацію Закарпатської області (89300, Закарпатська обл., Свалявський р-н, місто Свалява, площа Головна, будинок №1, ) прийняти за актом приймання-передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ" (Україна, 01103, місто Київ, вулиця Бойчука Михайла, будинок 18, ) земельну ділянку площею 2,2285 Га, яка передавалась на виконання Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2006 року укладеного між Свалявською районною державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством "Енвіл" (договір зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №-002 від 01 березня 2006 року).

3.Стягути з Свалявської районної державної адміністрацію Закарпатської області (89300, Закарпатська обл., Свалявський р-н, місто Свалява, площа Головна, будинок №1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНВІЛ" (01103, місто Київ, вулиця Бойчука Михайла, будинок 18, ) суму 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати накази на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 21.12.2020.

Суддя О. Ф. Ремецькі