ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020м. ДніпроСправа № 905/874/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації, м. Краматорськ Донецької області

до Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Дніпродіпроводгосп", м. Дніпро

про зобов`язання виконати умови договору та стягнення 60 279 грн. 78 коп. за договором на розробку проектно-кошторисної документації від 22.11.2017 №92 в редакції додаткових угод

Представники:

від позивача: Черевкова О.С., довіреність11-10/4769/90-20 від 20.08.2020, представник;

від відповідача: Чайка М.І., довіреність № 1 від 14.08.2020, представник.

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2020 Департамент екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить:

- зобов`язати Державний регіональний проектно-вишукувальний інститут "Дніпродіпроводгосп" виконати договір на розробку проектно-кошторисної документації від 22.11.2017 №92, укладений між сторонами щодо виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград";

- стягнути з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Дніпродіпроводгосп" заборгованість у розмірі 60 279 грн. 78 коп., з яких: 43 601 грн. 58 коп. - пеня, 16 678 грн. 20 коп. - штраф, відповідно до умов договору на розробку проектно-кошторисної документації від 22.11.2017 №92 в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.05.2020 (суддя Огороднік Д.М.) позовна заява Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації передана за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020 позовну заяву Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації передано для розгляду судді Рудь І.А.

Ухвалою господарського суду від 29.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 18.08.2020.

14.08.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебування представника у відпустці.

Ухвалою господарського суду від 18.08.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за клопотанням відповідача; підготовче засідання відкладено на 13.10.2020.

28.09.2020 відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву від 28.08.2020, в якому зазначив, що вимоги позивача про стягнення пені та штрафу визнаються відповідачем у повному обсязі. Проте, вимога позивача виконати спірний договір відповідачем не визнається, оскільки на даний час підприємство відповідача знаходиться на стадії припинення шляхом ліквідації за рішенням засновників, в процесі якої 15.04.2020 підприємством були звільнені спеціалісти з проектування. У відповідності до норм ч. 2 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права", ст. 1113 ЦК України, згідно із договором про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 27.04.2020 № 02-20, майнові права інтелектуальної власності з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград" передані ТОВ "Водопроект". Таким чином, відповідач не може виконати вимоги позивача в частині виконання умов спірного договору, у зв`язку із чим звернувся до позивача із пропозицією про його розірвання. Стверджує, що завершення робіт з розробки проектно-кошторисної документації за спірним договором може бути здійснене правонаступником авторських прав на проектно-кошторисну документацію - ТОВ "Водопроект".

09.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив від 07.10.2020 № 11-15/5635/90-20, в якій зазначив, що на виконання вимог суду позивачем надані докази на підтвердження звернення до відповідача із кредиторськими вимогами в межах процедури ліквідації ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп». Крім того, з огляду на заперечення відповідача щодо неможливості виконати умови договору, позивачем надано клопотання про залучення співвідповідачем у справі ТОВ «Водопроект». Зазначає, що оскільки строк спірного договору закінчився 31.12.2019 у позивача відсутні правові підстави для розірвання договору на пропозицію відповідача.

12.10.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Водопроект".

Того ж дня позивач подав до суду докази на підтвердження звернення до відповідача із кредиторськими вимогами в межах процедури ліквідації ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» та зазначив, що ліквідаційна комісія відповідача в порушення п.п. 5.4, 5.5. наказу Державного агентства водних ресурсів України від 14.01.2020 № 37 «Про ліквідацію Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Дніпродіпроводгосп"» не повідомила позивача, як кредитора, про припинення юридичної особи у термін до 16.03.2020. Лише 14.07.2020 від відповідача надійшов лист від 26.05.2020 № 260, яким позивача повідомлено про ліквідацію ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп». Після чого листом від 22.07.2020 № 05-17/4276/90-20 позивач звернувся до ліквідаційної комісії відповідача із кредиторськими вимогами. Листом від 24.07.2020 № 136 ліквідаційна комісія повідомила, що кредиторські вимоги позивача заявлені несвоєчасно та будуть задоволені після задоволення вимог, заявлених своєчасно.

У підготовчому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 22.10.2020.

21.10.2020 на адресу суду надійшли пояснення позивача до відповіді на відзив від 19.10.2020 № 11-15/5836/90-20, в яких зазначив, що повністю наполягає на позовних вимогах щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. Водночас, з урахуванням раніше поданого клопотання про залучення у якості співвідповідача ТОВ «Водопроект», позивач повідомив суд про намір в подальшому змінити предмет позову та зобов`язати ТОВ «Водопроект» на підставі пп. 2 п. 2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі» прийняти участь у переговорній процедурі закупівлі робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград" з одним учасником закупівлі, а саме ТОВ «Водопроект».

У підготовчому засіданні 22.10.2020 суд без виходу до нарадчої кімнати оголосив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Водопроект".

Ухвалою господарського суду від 22.10.2020 за письмовою згодою сторін закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 24.11.2020.

У судовому засіданні 24.11.2020 оголошено перерву до 10.12.2020 для надання позивачем доказів сплати судового збору у належному розмірі.

У судовому засіданні 10.12.2020 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві; відповідача проти задоволення позову в частині зобов`язання виконати умови договору заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо решти позовних вимог заявив про їх визнання.

Згідно з ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

За приписами ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 за результатами відкритих торгів між Департаментом екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації (замовник) та Державним регіональним проектно-вишукувальним інститутом «Дніпродіпроводгосп» (виконавець) укладено договір на розробку проектно-кошторисної документації № 92 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується належним чином виконати замовнику роботи з «Розробка проектно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград» (надалі - роботи), зазначені у технічному завданні (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору (код за ДК 021:2015:71242000-6), а також пройти комплексну державну експертизу, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи.

За умовами п. 2.1 договору вартість робіт визначається договірною ціною і становить 1 100 040,00 грн. (один мільйон сто тисяч сорок гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ в сумі 183 340,00 грн. (сто вісімдесят три тисячі триста сорок гривень 00 копійок).

Сума визначена у договорі може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору оплата за виконанні роботи проводиться згідно актів викопаних робіт.

Розрахунок за викопану роботу за цим договором проводиться шляхом перерахування па розрахунковий рахунок виконавця суми визначеної у п. 2.1. цього договору протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання замовником коштів бюджетного призначення на свій розрахунковий рахунок

Фінансування здійснюється за кошти спеціального фонду обласного бюджету. (п. 2.6 договору).

Згідно п. 3.2 договору строки виконання робіт визначені календарним графіком (додаток № 4), що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 6.3.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний виконати всі проектно-кошторисні роботи, які є предметом цього договору, у повному обсязі та у встановлені строки, відповідно до вихідних даних для проведення проектування згідно з Договором.

Відповідно до п. 3.3 договору датою завершення робіт виконавцем вважаться дата передачі замовнику готової проектно-кошторисної документації з проведеною виконавцем державною експертизою та актом приймання-передачі.

Згідно із п. 11.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2017 року, а в частині розрахунків - до повного його виконання.

У додатковій угоді від 27.12.2017 № 1 до договору сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 11.1. договору, виклавши його в наступній редакції: «11.1. Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками та діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків до повного його виконання».

Додатковою угодою від 21.12.2018 № 5 сторони узгодили продовження строку дії договору до 31.12.2019.

Під час дії договору сторонами вносились зміни до розділу 2 договору «Вартість робіт та порядок розрахунків» в частині обсягів фінансування замовника, до додатків «Технічне завдання», «Кошторис», «План фінансування», «Календарний графік», розділу 14 договору «Реквізити сторін» шляхом укладання відповідних додаткових угод.

Відповідно до Календарного графіку виконання робіт з Розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград», з урахуванням додаткових угод (додаток № 4), остаточно узгоджений сторонами термін завершення виконання робіт - травень 2019 року.

На виконання умов договору 26.12.2017 сторонами складено та підписано:

- акт № ДП-99 здачі-прийняття проектно-вишукувальної, научно-технічної продукції до договору від 22.11.2017 № 92 на суму 250 620 грн. 00 коп.;

- акт № ДП-99 здавання - приймання наданих послуг за договором від 22.11.2017 № 92 про закупівлю послуг за державні кошти та рахунок на оплату № ДП-571 на суму 611 160 грн. 00 коп.

Вказані роботи прийняті та оплачені замовником без претензій до якості та своєчасності їх виконання ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» (т. 1, а.с. 59-66).

10.06.2019 департамент надіслав ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» претензію №05-15/3588/90-19 щодо порушення умов договору, якою просив негайно виконати залишок робіт з Розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград», а саме отримати висновок з оцінки впливу на довкілля та експертизу проекту.

Станом на 01.08.2019 відповіді від ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» на претензію до департаменту не надходило, тому 01.08.2019 департамент повторно надіслав ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» претензію № 03-42/4842/90-19 щодо порушення умов договору, якою просив негайно виконати залишок робіт з Розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград», а саме отримати висновок з оцінки впливу на довкілля та експертизу проекту.

27.08.2019 департаментом отримано від ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» відповідь на претензію від 10.06.2019 № 174, відповідно до якої відповідач зобов`язався виконати роботи з Розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград».

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику штрафні санкції, передбачені ст. 231 Господарського кодексу України.

Із посиланням на умови п. 8.4 договору та норми ст. 231 Господарського кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 43 601 грн. 58 коп. за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 із розрахунку 0,1% вартості робіт за кожен день прострочення та штраф у розмірі 16 678 грн. 20 коп. із розрахунку 7% від вартості робіт за порушення зобов`язання понад 30 днів.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору, відповідач такі етапи робіт з розробки проектно-кошторисної документації як «Отримання висновку з оцінки впливу на довкілля» та «Експертиза проекту» у визначений договором строк не виконав, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення до суду із даним позовом для захисту своїх прав.

Крім того, позивач зазначає, що після звернення із даним позовом до суду, 14.07.2020 отримав від відповідача лист від 26.05.2020 № 260, яким останній повідомив позивача про ліквідацію ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп». Після чого листом від 22.07.2020 № 05-17/4276/90-20 позивач звернувся до ліквідаційної комісії відповідача із кредиторськими вимогами. Листом від 24.07.2020 № 136 ліквідаційна комісія повідомила департамент, що кредиторські вимоги позивача заявлені несвоєчасно та будуть задоволені після задоволення вимог, заявлених своєчасно (т. 1, а.с. 137, 138-139, 140).

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, факт виконання робіт, строк виконання робіт, наявність прострочення виконання робіт, строк дії договору.

Доказів сплати відповідачем нарахованих позивачем штрафних санкцій у загальній сумі 60 279 грн. 78 коп., виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору на розробку проектно-кошторисної документації, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначений договором строк не виконав такі етапи робіт з розробки проектно-кошторисної документації як «Отримання висновку з оцінки впливу на довкілля» і «Експертиза проекту» та не надав до суду докази на підтвердження звернення до позивача із пропозицією внесення змін до договору щодо збільшення строку виконання вказаних етапів робіт з огляду на положення Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Отже, порушення відповідачем умов спірного договору підтверджується матеріалами справи та не заперечується останнім.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що наказом Державного агентства водних ресурсів України від 14.01.2020 № 27 «Про ліквідацію ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп» припинено діяльність Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Дніпродіпроводгосп" шляхом його ліквідації та створено комісію з ліквідації, якій передані повноваження щодо управління справами ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп»; встановлено двомісячний строк для пред`явлення кредиторами вимог до ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп», який обчислюється з дня оприлюднення повідомлення про припинення юридичної особи тощо.

Як зазначає відповідач, 15.04.2020 в процесі ліквідації юридичної особи, у відповідності до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, державним підприємством були звільнені спеціалісти з проектування.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем.

Відповідач зауважує, що у даному випадку виключне майнове право на службовий твір -проектно-кошторисну документацію по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград» належить ДРПВІ «Дніпродіпроводгосп».

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Даний правочин оформлюється авторським договором.

В частині 2 цієї норми також вказано, що майнове право суб`єкта авторського права, який є юридичною особою, може бути передане (відчужене) іншій особі у встановленому законом порядку внаслідок ліквідації цієї юридичної особи - суб`єкта авторського права.

27.04.2020 між Державним регіональним проектно-вишукувальним інститутом "Дніпродіпроводгосп" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Водопроект» укладено договір про передачу майнових прав інтелектуальної власності, відповідно до умов якого майнові права інтелектуальної власності з розробки проєктно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград» передані в електронному і друкованому вигляд ТОВ «Водопроект».

Таким чином, з урахуванням зазначених обставин, у відповідача відсутня можливість виконати договір на розробку проектно-кошторисної документації від 22.11.2017 №92 щодо виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград".

Господарський суд зазначає, що судове рішення не може носити декларативний характер, а наслідком його прийняття має бути реальне відновлення порушеного права особи.

З огляду на принцип рівності всіх учасників судового процесу перед судом і законом, саме позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише встановлює наявність підстав для захисту (наявність порушеного права) та оцінює відповідність і ефективність обраного позивачем способу захисту.

Отже, надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, враховуючи передачу відповідачем майнових прав інтелектуальної власності з розробки проєктно-кошторисної документації по об`єкту «Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград» Товариству з обмеженою відповідальністю «Водопроект», суд приходить до висновку, що, з огляду на встановлені обставини, обраний позивачем спосіб захисту не направлений на реальне відновлення порушеного права, оскільки зобов`язання ДРПВІ "Дніпродіпроводгосп" виконати спірний договір в частині виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Реконструкція об`єднаних очисних споруд м. Мирноград" не призведе до відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо заявленої до стягнення позивачем пені в сумі 43 601 грн. 58 коп. та штрафу у розмірі 16 678 грн. 20 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

З наведеного вбачається, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 8.4 договору визначено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику штрафні санкції, передбачені ст. 231 Господарського кодексу України.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що ним нараховані пеня та штраф за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині виконання робіт у визначені календарним графіком строки, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосовано договірну неустойку, передбачену п. 8.4 договору.

Проте, згідно з цим пунктом договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Крім того сторони у договорі не визначили з якої частини зобов`язання повинен розраховуватись розмір пені (або від суми невиконаної частини зобов`язання, або від суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг), що виключає можливість застосування до відповідача штрафної санкції у вигляді пені за порушення виконання зобов`язання.

Отже, безпосередньо договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

За наведених обставин, господарський суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 43 601 грн. 58 коп. та штрафу у розмірі 16 678 грн. 20 коп., оскільки у спірному договорі сторони не встановлено конкретний розмір договірної неустойки (пені, штрафу) за порушення виконавцем строків виконання робіт.

Разом з тим, надаючи оцінку діям відповідача щодо визнання позовних вимог про стягнення нарахованих позивачем пені в сумі 43 601 грн. 58 коп. та штрафу у розмірі 16 678 грн. 20 коп., господарський суд зазначає таке.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Господарський суд зазначає, що за встановлених вище обставин, дії відповідача з визнання позовних вимог в цій частини є такими, що суперечать законодавству, у зв`язку із чим доходить висновку про відмову у прийняті визнання відповідачем позову в частині стягнення штрафних санкцій.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації до Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Дніпродіпроводгосп" про зобов`язання виконати умови договору та стягнення 60 279 грн. 78 коп. за договором на розробку проектно-кошторисної документації від 22.11.2017 №92 в редакції додаткових угод відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 21.12.2020

Суддя І.А. Рудь