ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Справа № 915/71/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 ()

в інтересах держави в особі Очаківської міської ради, вул. Соборна, 7, корпус А, м. Очаків, Миколаївська обл., 57508 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, вул. Автотранспортна, 2, офіс. 205, м. Дніпро, 49089 ()

про стягнення коштів в сумі 251 476, 11 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бескровна І.І., службове посвідчення № 056942 видане 25.08.2020 року, дійсне до 25.08.2025 року;

від позивача: Кучма О.В.. довіреність № 1649/02-01/07 від 13.12.2019 року;

від відповідача: Приземний С.С., адвокат, ордер серія ВЕ № 1006174 від 10.02.2020 року;

від третьої особи: представник не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Очаківської міської ради з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича, в якій просить суд стягнути кошти в сумі 251 476, 11 грн. у вигляді недоотриманої орендної плати за безоплатне користування земельною ділянкою по вул. Будівельників 7/5, м. Очаків, кадастровий номер :03:002:0036 на користь Очаківської міської ради.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 03.03.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.03.2020 року зупинено провадження у даній справі № 915/71/20 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 912/2385/18.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.09.2020 року поновлено провадження у справі № 915/71/20. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 08.10.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.10.2020 року відкладено підготовче засідання по справі на 03.11.2020 року. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.11.2020 року відкладено підготовче засідання по справі на 09.11.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 915/71/20 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 08.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача Очаківської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Третя особа явку повноважного представника в судові засідання не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (арк. 150, 227, 228) та додатково телефонограмою від 04.11.2020 року (арк. 199).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

В судовому засіданні 08.12.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція прокуратури та позивача.
Прокуратура та позивач зазначають, що предметом спору є стягнення грошової заборгованості.

Підставою позову прокуратурою зазначено обставини щодо користування відповідачем земельною ділянкою за адресою вул. Будівельників, 7/5 в м. Очаків за період з 22.06.2016 року по 13.12.2018 року без правовстановлюючих документів, внаслідок чого міською радою недоотримано дохід у формі орендної плати за землю. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями Податкового кодексу України, ст. 83, 120, 122, 125, 126 ЗК України, ст. 83, 373, 377, 386, 1212 ЦК України, ст. 33, 181 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.
У відзиві на позовну заяву (вх. № 2205/20 від 19.02.2020 року) та запереченнях (вх. № 2699/20 від 02.03.2020 року), відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності.

В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне:

- у прокурора відсутні для підстави представництва інтересів держави в особі Очаківської міської ради у спірних правовідносинах;

- ПК України визначив обов`язок орендаря земельної ділянки сплачувати орендну плату у формі податку. Відповідно до ст. 9, 59 ПК України у разі виникнення заборгованості за сплати податку ДФС має надіслати податкове повідомлення- рішення, проте, такого повідомлення відповідач не отримував;

- з`ясування заборгованості по орендній платі за землі державної або комунальної власності покладені на фіскальну службу як контролюючого органу, яке і має бути позивачем у справі;

- відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, у зв`язку із чим не є платником плати за землю у формі земельного податку, тому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата;

- щодо оформлення правовстановлюючих документів на землю, то відповідач вказує, що неодноразово звертався з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації;

- усі фінансові спори з податковою інспекцією розглядаються в порядку адміністративного судочинства;

- позивачем не дотримано порядку визначення розміру збитків, затвердженого рішенням Очаківської міської ради № 36 від 05.10.2018.

- позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності. Посилаючись на ст. 256, 257, 261 ЦК України, відповідач зазначає, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 21.06.2016 року, перебіг строку позовної давності почався з 22.06.2016 року, проте позивач звернувся до суду 24.01.2020 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності.

Заперечення обґрунтовані положеннями ст. 129, 131-1 Конституції України, ст. 44, 53 ГПК України, ст. 124 ЗК України, ст. 23 Закону України « Про прокуратуру», ст. 16, 26, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 9, 20, 59, 269, 286, 288 ПК України та практикою Верховного Суду.

06.11.2020 відповідачем подано суду заяву (вх. № 14049/20) про застосування строків позовної давності (арк. 207-208).

У відповіді на відзив (вх. № 2501/20 від 25.02.2020 року) прокурор зазначив наступне:

- під час звернення до суду з даним позовом прокурором обґрунтовано порушення інтересів держави в особі Очаківської міської ради;

- щодо посилання відповідача на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду, як за доказ сплати орендної плати за землю протягом 2014-2016 років, то прокурор зазначає, що податковий борг, з позовом про стягнення якого Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося до суду, виник у зв`язку з несплатою ФОП Омельчуком В.М. самостійно нарахованого в декларації з плати за землю грошового зобов`язання по орендній платі за лютий-грудень 2014 року та січень 2015 року. Судом відмовлено у позові не з підстав відсутності у ФОП Омельчука В.М. заборгованості з орендної плати за землю, а у зв`язку з відсутністю узгодженої суми такого боргу. Крім того, сума заборгованості за орендну плату за землю у відповідності зі ст. 74 ГПК України не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки стосується іншого періоду та не стосується питання стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів;

- щодо застосування строку позовної давності, то прокурор вказує, що позовна давність не може поширюватися на визначену прокурором позовну вимогу, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник земельної ділянки Очаківська міська рада може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

3. Правова позиція третьої особи.
Третя особа не скористалась наданим їй ст. 168 ГПК України правом на подання письмових пояснень по суті спору.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області від 21.08.2010 року № 9 «Про затвердження переможця і протоколів земельних торгів (аукціону) з продажу права оренди земельних ділянок та надання земельних ділянок в оренду» вирішено, зокрема, надати земельну ділянку в оренду Фізичній особі-підприємцю Омельчуку Валентину Миколайовичу площею 0,5 га для комерційного призначення, під розміщення автостоянки по вул. 60 років СРСР між б/в «Ольвія» та військовою частиною А-2899 в м. Очаків Миколаївської області терміном на 5 років (акр. 35).

Кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0036 (арк. 36).

12.05.2011 року між Очаківською міською радою Миколаївської області (орендодавець) та ФОП Омельчуком Валентином Миколайовичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (арк. 31-33), відповідно до умов якого орендодавець надає на підставі рішення Очаківської міської ради миколаївської області від 21 серпня 2010 року № 9, а орендар приймає в платне користування земельну ділянку із земель громадської та житлової забудови державної власності не наданих у власність чи користування під розміщення автостоянки по вул. 60 років СРСР між б/в «Ольвія» та військовою частиною А-2899 в межах міста Очаків Миколаївської області (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 34 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у місті Очаків Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.06.2011 року за № 00015.

Відповідно до п. 8 Договору договір укладено терміном на 5 (п`ять) років.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 29 Договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, строк дії договору становить з 21.06.2011 по 21.06.2016.

Відповідно до п. 3 Договору на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні.

Відповідно до п. 13 Договору земельна ділянка передається в оренду під розміщення автостоянки по вул. 60 років СРСР між б/в «Ольвія» та військовою частиною А-2899 в межах міста Очаків миколаївської області.

Відповідно до п. 14 Договору цільове призначення земельної ділянки 1.11.6 інша комерційна діяльність.

Відповідно до п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2011 становить з урахуванням діючого коефіцієнту індексації 1 263 093, 87 грн.

Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем згідно рішення Очаківської міської ради від 20 березня 2009 року № 12 виключно у грошовій формі та в розмірі 3,0 відсотка в рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки терміном на 2 (два) роки (на період нормативного будівництва), на розрахунковий рахунок міського бюджету м. Очаків. В подальшому орендну плату буде встановлено рішенням Очаківської міської ради.

Відповідно до п. 10 Договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства, що регулює земельні відносини та інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюється без внесення змін та доповнень до цього договору.

12.05.2011 року Очаківська міська рада (орендодавець) передав, а орендар ФОП Омельчук В.М. прийняв в оренду терміном на 5 років земельну ділянку по вул. 60 років СРСР між б/в «Ольвія» та військовою частиною А-2899 у м. Очаків під розміщення автостоянки загальною площею 0,50 га., про що між сторонами договору складено та підписано Акт приймання-передачі об`єкта оренди від 12.05.2011 року (арк. 38).

13.07.2016 року (протягом місяця з дня закінчення строку дії договору) позивач Очаківська міська рада Миколаївської області направила на адресу відповідача ФОП Омельчука В. М. лист-повідомлення № 1082/02-10-11, в якому Очаківська міська рада повідомила, що термін дії договору оренди земельної ділянки закінчився 21.06.2016 року. Очаківська міська рада не має наміру продовжувати договір оренди земельної ділянки на новий строк та вимагає відповідно до п. 19 договору оренди земельної ділянки та згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» після припинення дії договору оренди повернути земельну ділянку площею 0,50 га Очаківській міській раді (арк. 40).

Суду не подано доказів продовження/поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки як в порядку ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так і в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору або укладення додаткової угоди до договору в судовому порядку.

Отже, договір оренди землі припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку його дії, тобто 21.06.2016.

Факт припинення договору оренди землі, у зв`язку із закінченням строку його дії, не заперечується учасниками справи.

Доказів повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі суду не подано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 188877595 від 15.11.2019 року з 06.09.2013 року по 14.12.2018 року право власності на об`єкт нерухомого майна автостоянка з адміністративно-службовою будівлею (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03) за адресою Миколаївська обл., м. Очаків, вул. 60 років СРСР, 75 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 358318 від 14.09.2012 року.

З 14.12.2018 року право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна перейшло на підставі договору купівлі-продажу права вимоги за іпотечним договором від 20.06.2018 до третьої особи ТзОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» (арк. 19-24, 156-157).

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки, укладений між Очаківською міською радою та ФОП Омельчуком В. М., припинив свою дію, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, тобто 21.06.2016, відтак, в силу положень ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України до третьої особи ТзОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» право оренди за договором оренди землі не перейшло.

Отже, відповідач ФОП Омельчук В. М. в період з 22.06.2016 по 13.12.2018 використовував земельну ділянку без оформлення права користування останньою та не сплачував орендну плату за землю, тобто безпідставно зберіг кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходилось нерухоме майно відповідача ФОП Омельчука В. М. у вищевказаний період, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач Очаківська міська рада неодноразово зверталась до відповідача ФОП Омельчука В. М. із вимогами сплатити кошти за користування землею.

Так, 26.09.2016 року виконавчий комітет Очаківської міської ради Миколаївської області направив на адресу відповідача лист № 1451/02-10-11 щодо погашення заборгованості за договором оренди земельної ділянки, в якому виконком зазначив, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 12.05.2011 року сплив 21.06.2016 року. Жодних заяв чи повідомлень з боку ФОП Омельчук В.М. в порядку п. 8 договору про намір продовжити дію договору не надходило. Виконком у листі вказав, що з січня 2014 року з боку ФОП Омельчук В.М. не виконувались обов`язки по своєчасній сплаті орендної плати та не сплачувалась орендна плата в повному розмірі, в період з січня 2014 року по червень 2016 року сума заборгованості складає 108 040, 66 грн. (арк. 41-42). Факт направлення листа від 26.09.2016 року підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 43).

Очаківська міська рада Миколаївської області неодноразово зверталась до відповідача з листами від 20.03.2018 року № 388/02-10-11, від 24.07.2018 року № 985/02-10-11 та 20.11.2019 року № 1548/02-02/11 щодо відшкодування збитків, в яких міська рада повідомила відповідача про те, що строк дії договору сплив 21.06.2016 року та про необхідність здійснити погашення заборгованості (арк. 44-45, 47-48, 60-61). Факт отримання відповідачем листів від 20.03.2018 року № 388/02-10-11, від 24.07.2018 року № 985/02-10-11 та 20.11.2019 року № 1548/02-02/11 підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (арк. 46, 49, 62).

Крім того, 12.02.2019 року на адресу відповідача було направлено лист № 249/02-02/11, в якому відповідача було запрошено на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, яке відбудеться 14.03.2019 року (арк. 63). Факт отримання відповідачем листа № 249/02-02/11 від 12.02.2019 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 63 на звороті).

Відповідно до витягу з протоколу № 2 14.03.2019 року за результатами засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було визначено, що за період з 13.11.2016 по 13.12.2018 збитки заподіяні ФОП Омельчуком В.М. територіальній громаді м. Очаків у вигляді недоотриманої орендної плати за землю становлять 251 476, 11 грн. (арк. 182).

За інформацією прокуратури від 02.11.2020 (арк. 181) акт комісії з визначення та відшкодування збитків за результатами засіданні комісії від 14.03.2019 не складався.

За інформацією Очаківського управління ГУ ДПС у Миколаївській області № 122/9/14-29-53-06-26 від 02.12.2019 року до контролюючого органу від Очаківської міської ради не надходила інформація щодо внесення змін до існуючого договору оренди землі та рішення Очаківської міської ради щодо орендної плати відповідно до п. 98 договору з ФОП Омельчуком В.М.

Остання податкова декларація з орендної плати за земельні ділянки ФОП Омельчуком В.М. подавалась за 2014 рік.

Згідно договору оренди від 12.05.2011 заборгованість по орендній платі за землю по ФОП Омельчуку В.М. відсутня (арк. 57-58).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/642/17 від 05.09.2017 задоволено позов та стягнуто з фізичної особи-підприємця Омельчука В. М. на користь Головного управління ДФС у Миколаївській області податковий борг з орендної плати в сумі 28 838,73 грн. Як вбачається зі змісту судового рішення податковий борг, з позовом про стягнення якого Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося до суду, виник у зв`язку з несплатою ФОП Омельчуком В. М. самостійно нарахованого грошового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за лютий-грудень 2014 року та січень 2015 року в декларації з плати за землю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 814/642/17 від 14.12.2017 скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року. Відмовлено в задоволенні позову Головного управління ДФС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця Омельчука В. М. про стягнення податкового боргу, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання у розмірі 28566 грн. по орендній платі з фізичних осіб (арк. 101-102).

Позивачем Очаківською міською радою здійснено розрахунок заборгованості у вигляді недоотриманої орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0036, якою користувався відповідач ФОП Омельчук В. М. в період з 13.11.2016 по 13.12.2018 (арк. 50).

Так, здійснюючи розрахунок, позивачем взято дані нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки по роках, а також застосовано ставки орендної плати за використання земельної ділянки в м. Очаків.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 5 га, яка використовувалась відповідачем ФОП Омельчуком В. М. без правовстановлюючих документів в період з 13.11.2016 по 13.12.2018, є сформованою.

Так, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.10.2020 року земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0036 площею 0,5000 га відноситься:

- форма власності комунальна; власник - Очаківська міська рада;

- категорія земель: землі житлової та громадської забудови;

- цільове призначення земельної ділянки: 03.13 для будівництва будівель закладів побутового обслуговування;

- вид використання під розміщення автостоянки;

- дата державної реєстрації земельної ділянки 21.06.2011 року. (арк. 187-189).

Рішенням Очаківської міської ради № 16 від 19.12.2008 року «Про нормативну грошову оцінку земель м. Очаків» затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Очаків (арк. 183).

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.10.2020:

- нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 року становить 2 259 594, 98 грн. (арк. 184);

- нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2017 року становить 2 395 160, 33 грн. (арк. 185);

- нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2018 року становить 2 395 160, 33 грн. (арк. 186).

Рішеннями Очаківської міської ради «Про затвердження ставок орендної плати за використання земельних ділянок в місті Очаків» № 12 від 20.03.2009 та № 21 від 09.12.2016 року затверджено ставки орендної плати за земельні ділянки в місті Очакові (арк. 25-30), а саме:

- з 01.04.2009 ставка орендної плати у % до нормативної грошової оцінки земельної ділянки (для комерційної діяльності, автомайстерні, автостоянки, автостанції, готелі), номер економіко-планувальної зони ІІ, встановлена на рівні 6 % (арк. 29);

- з 01.01.2017 ставка орендної плати у % до нормативної грошової оцінки земельної ділянки (по функціональному використанню: СТО, автостоянки, авто майстерні, шиномонтаж) встановлена на рівні 5 % (арк. 26).

Позивачем Очаківською міською радою здійснено нарахування безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за земельну ділянку в період з 13.11.2016 по 13.12.2018 на загальну суму 251476, 11 грн. (арк. 50), а саме:

- за період часу з 13.11.2016 по 31.12.2016 на суму 18 076, 69 грн.

- за період часу з 01.01.2017 по 31.12.2017 на суму 119 758, 02 грн.

- за період часу з 01.01.2018 по 13.12.2018 на суму 113 641, 40 грн.

Судом встановлено, що розрахунок розміру орендної плати в рік здійснено позивачем, виходячи з даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0036) помноженої на затверджений відповідним рішенням ради відсоток (ставку) орендної плати, яка діяла у відповідному періоді. За неповний місяць розрахунок здійснено позивачем, виходячи з фактичної кількості днів, в якому здійснювалось нарахування.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунки здійснено позивачем арифметично правильно, відсоток (ставки) орендної плати здійснено відповідно до діючих у вищевказаних періодах рішень ради, із правильним застосуванням нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (на основі даних, взятих з витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки). Період визначено правильно.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо стягнення безпідставно збережених коштів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18; постанова КГС ВС від 27.02.2019 у справі № 913/661/17).

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені (за період часу, коли відповідач був власником нерухомого майна та використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України (в редакції від 04.11.2018) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 № 922/1019/18).

При укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 № 922/1019/18).

На момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель право оренди земельної ділянки у продавця ще не виникло (ст. 125 ЗК України), а тому не могло перейти до покупця (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

В силу імперативних вимог ст. 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами ст. 120 цього Кодексу та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

Відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі", так і заміну сторони у зобов`язанні (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у п. 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, а також в постанові КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17).

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.09.2018 у справі № 925/230/17, а також в постанові КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

Велика Палата Верховного Суду в п. 90-94 постанови від 23.05.2018 № 629/4628/16-ц зробила наступний правовий висновок щодо застосування норм права:

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду в п. 63-65 постанови від 20.11.2018 № 922/3412/17.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі № 916/2927/17, від 29.01.2019 у справі № 922/536/18 та у справі № 922/595/18.

Згідно з ч. 1-4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону Укрїни «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону Укрїни «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 21 Методики нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 ПК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17, а також у постанові КГС ВС від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18).

Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (постанова ВП ВС від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц).

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (постанова ВС від 29.01.2019 у справі № 922/536/18).

Правова природа актів комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання незаконними та скасування відповідних рішень (розпоряджень) органів влади про затвердження цих актів (постанова ВП ВС від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17; постанова від 23.01.2019 року у справі № 750/10172/17).

Аналіз ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 157 ЗК України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 дає підстави для висновку, що Виконком, вважаючи, що ПП «Легатто» завдало власнику земельної ділянки (територіальній громаді м. Охтирки) збитки у вигляді неодержаних доходів, мав право та повноваження скласти акт з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також затвердити його відповідним рішенням. Таким чином, повноваження Виконкому у цьому випадку обмежуються лише обчисленням розміру збитків у встановленому порядку, а стосовно відшкодування виявлених збитків, то вони не можуть бути примусово відшкодовані на підставі рішення відповідача, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Виконкому не створює жодних правових наслідків для ПП «Легатто», а тому не може порушувати його права чи інтереси, що на підставі наведених вище положень частини першої ст. 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства (п. 32, 34, 35 постанови ВП ВС від 11.09.2019 року у справі № 826/1773/18).

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 501/463/15-а (провадження № 11-1154апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 822/3345/17 (провадження № 11-985апп18) та від 03 липня 2019 року у справі № 823/2491/18 (провадження № 11-331апп19).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Як вказано вище, 12.05.2011 року між Очаківською міською радою Миколаївської області (орендодавець) та ФОП Омельчуком Валентином Миколайовичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0036) терміном на 5 (п`ять) років, тобто з 21.06.2011 по 21.06.2016.

Суду не подано доказів продовження/поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки як в порядку ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так і в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору або укладення додаткової угоди до договору в судовому порядку.

Отже, договір оренди землі припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку його дії, тобто 21.06.2016, що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав в період з 06.09.2013 року по 14.12.2018 року право власності на об`єкт нерухомого майна автостоянку з адміністративно-службовою будівлею (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 03) за адресою Миколаївська обл., м. Очаків, вул. 60 років СРСР, 75 було зареєстровано за Омельчуком В.М.

З 14.12.2018 року право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна перейшло до третьої особи ТзОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп».

Отже, відповідач ФОП Омельчук В. М. в період з 22.06.2016 по 13.12.2018 використовував земельну ділянку без оформлення права користування останньою та не сплачував орендну плату за землю, тобто безпідставно зберіг кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходилось нерухоме майно відповідача ФОП Омельчука В. М. у вищевказаний період, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Отже, суд, встановивши факт використання відповідачем ФОП Омельчуком В. М. земельної ділянки без достатніх правових підстав в період з 22.06.2016 по 13.12.2018, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів ст. 1212-1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Як вказано вище, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність складеного та затвердженого виконкомом Очаківської міської ради акта про відшкодування збитків не має правового значення, оскільки в спірному випадку є доведеним факт використання відповідачем земельної ділянки у вищевказаний період (факт наявності на земельній ділянці належної на той час відповідачу нерухомості), є доведеним збереження відповідачем коштів у вигляді орендної плати (доказів сплати відповідачем коштів за користування землею не подано), є доведеним факт безпідставного збереження вказаних коштів (відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку).

Вина в кондикційних зобов`язаннях не має значення, що спростовує твердження відповідача про вжиття останнім заходів з оформлення прав на земельну ділянку (при цьому, відповідачем до матеріалів даної господарської справи таких доказів не подано).

Судом встановлено, що земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер :03:002:0036 та зареєстровано в ДЗК. Дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки підтверджено відповідними витягами з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Ставки орендної плати, введені у відповідні періоди в м. Очакові, застосовано правильно.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що розрахунок здійснено позивачем арифметично правильно та відповідно до вимог законодавства.

Отже, позов про стягнення з відповідача ФОП Омельчука В. М. на користь позивача Очаківської міської ради коштів в сумі 225 029, 18 грн. у вигляді недоотриманої орендної плати за безоплатне користування земельною ділянкою по вул. Будівельників 7/5, м. Очаків, кадастровий номер :03:002:0036 в період з 22.06.2016 по 13.12.2018 є обґрунтованим та підставним.

2. Щодо застосування строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Велика палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц підтримала наступну правову позицію: «Європейський суд з прав людини у справі «Dacia S.R.L.» проти Молдови» від 18 березня 2008 року (Dacia S.R.L. v. Мо1с1оуа,заява № 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян сам по собі суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обгрунтування чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержуватися установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку Європейського суду з прав людини, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави (§ 76). Європейський суд з прав людини констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77)».

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова ВП ВС від 26.11.2019 по справі № 914/3224/16).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справі № 362/44/17; пункт 5.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року по справі № 911/3680/17).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п. 5.43, п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року по справі № 911/3680/17).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 28.11.2018 по справі № 504/2864/13-ц ).

Враховуючи вищевикладене, а також вищевказану судову практику ВП ВС, суд дійшов наступного висновку.

Прокуратура в інтересах держави в особі Очаківської міської ради звернулась до суду із позовом 27.01.2020 року.

При цьому, позивачу Очаківській міській раді як стороні за договором оренди земельної ділянки про припинення дії договору, про неповернення за актом прийому-передачі земельної ділянки, про припинення сплати коштів за користування земельної ділянкою стало відомо в день закінчення строку дії договору, тобто 21.06.2016 року.

Отже, строк позовної давності слід обчислювати саме з цієї дати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності в частині вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 13.11.2016 по 27.01.2017 та відсутність обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності. В цій частині позову судом відмовлено, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період 27.01.2017 по 13.12.2018 строк позовної давності не пропущено.

Здійснивши перерахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за період користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 27.01.2017 по 13.12.2018, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 225 029, 18 грн., а саме:

- за період часу з 27.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 111 387, 78 грн. (в т.ч. за період з 27.01.2017-31.01.2017 в сумі 1 609, 65 грн. + лютий 2017-грудень 2017 в сумі 109 778, 13 грн.);

- за період часу з 01.01.2018 по 13.12.2018 в сумі 113 641, 40 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення з відповідача коштів за період користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 27.01.2017 по 13.12.2018 в розмірі 225 029, 18 грн. підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 3 375, 44 грн. слід відшкодувати прокуратурі з відповідача.

Судовий збір в розмірі 396, 70 грн. слід покласти на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь позивача Очаківської міської ради, вул. Соборна, 7, корпус А, м. Очаків, Миколаївська обл., 57508 () (р/р UA1, , код класифікації доходів бюджету: 50110000- цільові фонди, утворені Верховною радою АРК, органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади, Казначейства України (ЕАП)) кошти в сумі 225 029, 18 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч двадцять дев`ять грн. 18 коп.) у вигляді недоотриманої орендної плати за безоплатне користування земельною ділянкою по вул. Будівельників 7/5, м. Очаків, кадастровий номер :03:002:0036.

2. Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030 (, Банк ДКСУ м. Київ МФО 820172, р/р UA0000340):

- 3 375, 44 грн. (три тисячі триста сімдесят п`ять грн. 44 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Накази видати позивачу та прокуратурі після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.12.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш