РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2020Справа № 910/13559/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

про стягнення 25 200, 00 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Мазепа Д.Г. за ордером серії АХ № 1027331 від 15.10.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 25 200,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати, а позивач - прийняти та оплатити послуги з розміщення обладнання зарядних пристроїв для заряджання електромобілів. Відповідач взяті на себе за Договором обов`язки належним чином не виконав, оскільки, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті", не забезпечив безперебійну роботу зазначених зарядних пристроїв, що позбавило позивача можливості використати таке обладнання у господарській діяльності, внаслідок чого виникли підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі № 910/13559/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.09.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 16.09.2020 року, в якому останній просив передати матеріали справи № 910/13559/20 за територіальною підсудністю до господарського суду Харківської області. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилався на те, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням Приватного підприємства "Автоентерпрайз" є наступна адреса: 61054, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 271 А, офіс 2.

12.10.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 07.10.2020 року, в якому останній просив суд об`єднати в одне провадження судові справи № 910/13513/20, № 910/13559/20, № 910/13512/20, № 910/13558/20, № 910/13873/20, № 910/14839/20, № 910/14763/20, № 910/14767/20 та № 910/14768/20, які перебувають у провадженні господарського суду міста Києва. В обґрунтування означеного клопотання відповідач посилався на те, що вищевказані справи є спорідненими, оскільки мають ті ж самі підстави та пов`язані вимоги.

22.10.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 15.10.2020 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що Приватним підприємством "Автоентерпрайз" в особі його уповноваженого представника не підписувався спірний Договір про надання послуг з розміщення обладнання. Крім того, відповідач зазначив про те, що відключення електрозарядних станцій було здійснено працівниками самого позивача, що, на думку Приватного підприємства "Автоентерпрайз", свідчить про відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення заявленої суми штрафних санкцій. Також у наведеному відзиві відповідач просив суд встановити йому додатковий термін для подачі відповідного висновку експерта щодо фіксації електронних доказів, розміщених на сторінці позивача у соціальній мережі "Facebook", витребувати у позивача оригінал Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, а також покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" понесені відповідачем судові витрати у даній справі в розмірі 20 500,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. - вартість проведення комп`ютерно-технічної експертизи, 15 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, забезпечення сторонам можливості подати докази на підтвердження своїх правових позицій та правильного застосування законодавства, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2020 року справу № 910/13559/20 було призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом представників сторін на 10.11.2020 року. Крім того, цією ухвалою Приватному підприємству "Автоенерпрайз" продовжено строк для подання відзиву на позов до 22.10.2020 року, а також витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" оригінал Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року.

29.10.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 26.10.2020 року на відзив на позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" вказало на те, що спірний Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року від імені відповідача був підписаний уповноваженою особою останнього - Войтовичем В.А., який діяв на підставі виданої Приватним підприємством "Автоентерпрайз" довіреності від 01.12.2019 року. Крім того, зміст розміщених на сторінці позивача у соціальній мережі "Facebook" повідомлень стосується відключення зарядних пристроїв у мережі AUTOENTERPRISE, що передбачає припинення білінгового обліку зарядних пристроїв, а не відключення зарядних пристроїв позивача від електричної мережі. Також позивач зазначив, що єдиною обставиною в даній справі, яка, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті", вичерпним чином підлягає доказуванню, є порушення відповідачем умов Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, що підтверджується, зокрема, відповідним актом обстеження обладнання. Слід зазначити, що у наведеній заяві по суті спору позивач просив суд встановити йому додатковий строк на подання доказів (заяв свідків) тривалістю не менше 10 днів.

09.11.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 06.11.2020 року про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, заяв свідків.

Крім того, 09.11.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 06.11.2020 року, в якому останній просив суд перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

16.11.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про поновлення строку для подання заперечень, до якого останнім було долучено заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. У вказаній заяві по суті спору Приватне підприємство "Автоентерпрайз" навело додаткові мотиви на спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" та долучило експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 20.10.2020 № 304/2020-ЕВ, а також складений 19.10.2020 висновок № 576/10/2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет за заявою ПП "Автоентерпрайз".

Разом із тим, судове засідання, призначене у даній справі на 10.11.2020 року, не відбулося.

У зв`язку з наведеними обставинами, ухвалою господарського суду міста Києва від 27.11.2020 року судове засідання для розгляду справи № 910/13559/20 по суті було призначено на 08.12.2020 року.

07.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 04.12.2020 року про долучення до матеріалів справи, зокрема, копії акту обстеження обладнання від 03.12.2020 року.

У судовому засіданні 08.12.2020 року судом постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи № 910/13559/20 за територіальною підсудністю до господарського суду Харківської області. Крім того, протокольними ухвалами задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання висновку експерта та поновлення Приватному підприємству "Автоентерпрайз" строку на подання заперечень і доказів, а також задоволено клопотання позивача про встановлення додаткового строку для подання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог. Разом із тим, у задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Слід також зазначити, що ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2020 року в задоволенні клопотання Приватного підприємства "Автоентерпрайз" про об`єднання справ в одне провадження було відмовлено.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.12.2020 року проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 15.10.2020 року та письмових запереченнях.

Позивач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 08.12.2020 року не забезпечив.

У той же час, 07.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 04.12.2020 року, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, зважаючи на неможливість представника позивача Гордієнко Н.П. взяти участь у вказаному судовому засіданні, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Розглянувши в судовому засіданні 08.12.2020 року вищенаведене клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Разом із тим, позивачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути справу № 910/13559/20 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявна, зокрема, відповідь позивача від 26.10.2020 року на відзив на позовну заяву, а також інші докази, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" після відкриття провадження у цій справі.

Також позивачем не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 08.12.2020 року.

Суд звертає увагу на те, що усі заяви по суті спору, подання яких передбачено Господарським процесуальним кодексом України, на час проведення судового засідання 08.12.2020 року, наявні в матеріалах справи.

Слід також зазначити, що після подання сторонами усіх заяв по суті даного спору та додаткових документів і доказів у цій справі, враховуючи зміст пояснень сторін щодо факту укладення спірного Договору про надання послуг з розміщення обладнання, а також беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо відповідності інших наявних у матеріалах справи поданих позивачем копій документів їх оригіналам, на час проведення судового засідання 08.12.2020 року в суду відсутня необхідність огляду та дослідження, зокрема, відповідних оригіналів доказів, які були долучені позивачем до матеріалів справи в копіях.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, змістом ухвали господарського суду міста Києва від 27.11.2020 року про призначення судового засідання для розгляду справи № 910/13559/20 по суті, якою сторін було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, а не викликано їх уповноважених представників у судове засідання, що свідчило б про обов`язковість їх явки.

Так, за умовами частин 1, 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Водночас, участь представника позивача у судовому засіданні 08.12.2020 року не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалою від 27.11.2020 року.

Крім того, суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" на те, що у випадку втрати працездатності його представника позивач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників (у разі наявності), так і осіб, не пов`язаних з позивачем трудовими відносинами (зокрема, з числа працівників Адвокатського об`єднання "Олександр Переможко та партнери", яким видано ордер адвокату Гордієнко Н.П. серії КС № 823736 від 21.09.2020 на представництво інтересів позивача в суді). Водночас неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню позивачем на загальних підставах, чого у встановленому законом порядку здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" не було.

Слід зазначити, що згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом № 169 від 08.04.2020 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду (з подальшими змінами).

Тобто, позивач (його уповноважений представник), бажаючи взяти участь у судовому засіданні 08.12.2020 року відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Проте відповідного клопотання позивачем заявлено не було.

Разом із тим, у позивача було достатньо часу та можливості для того, щоб в повному обсязі реалізувати свої процесуальні права, встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на сплив передбаченого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України граничного строку розгляду даної справи, у суду відсутні підстави визнавати поважними причини неявки уповноваженого представника позивача в призначене судове засідання та відкладати розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 08.12.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" та Приватним підприємством "Автоентерпрайз" укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - Договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець (відповідач) зобов`язується надати замовнику (позивачу) послуги з розміщення обладнання, визначеного в окремих актах приймання-передачі до цього Договору (далі - Обладнання), за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі до цього Договору, а замовник, у свою чергу, - зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

За умовами пункту 1.2 цього Договору місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі.

Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління Обладнанням (пункт 1.3 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначені обов`язки виконавця за договором (відповідача), до яких включено, зокрема: надання можливості замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника; забезпечення охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; не використання обладнання замовника для власних комерційних потреб.

У свою чергу, замовник відповідно до пункту 2.2 Договору зобов`язався, зокрема, своєчасно сплачувати за надані послуги, а також компенсувати вартість витрат електричної енергії.

Оплата послуг виконавця згідно з пунктом 3.1 наведеної угоди визначена як щомісячна основна фіксована плата в розмірі 6 600,00 грн., включаючи ПДВ в розмірі 1 100,00 грн., та додаткова плата за формулою: вартість спожитих обладнанням кВт*год (без ПДВ) * 0,6 - основна фіксована плата.

Винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи Обладнання, виплачується протягом 10-ти банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний на таких рахунках (пункт 3.3 Договору).

У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що Обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 березня 2021 року включно (пункт 6.1 означеного правочину).

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2020 року між сторонами був підписаний відповідний акт приймання-передачі, за умовами якого замовник розмістив, а виконавець надав місце для розміщення наступного обладнання:

- зарядний пристрій для електромобілів "2318 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/type 2 (40A*3)/type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 2",

- зарядний пристрій для електромобілів "2346 IONITY by AE type 2 (63A*3)/type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2",

- зарядний пристрій для електромобілів "2345 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2",

з наступним місцем розміщення обладнання: нежила площа на фасаді будівлі Торговельно-розважального центру "Dream Town", розташованого за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 21-Б, загальною площею 8,0 квадратних метрів.

24.03.2020 року сторони Договору уклали Додаткову угоду до Договору, якою внесли зміни до ряду пунктів означеного правочину та уточнили його положення. Зокрема, пункт 1.1 Договору викладено в редакції, за якою в порядку та на умовах, визначених Договором, виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до цього Договору, іменованих надалі - Обладнання, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі до цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Пункт 1.2 Договору доповнено абзацом наступного змісту: "Місцем виконання цього Договору є місце розміщення Обладнання".

Умови пункту 2.1 даного правочину також було доповнено, зокрема, встановленням зобов`язань виконавця отримувати письмову згоду замовника на розміщення на об`єктах, на яких розміщується Обладнання, власного та/або орендованого майна (пункт 2.1.4) та у будь-яких без виключень випадках письмового дозволу замовника на відключення Обладнання від електричної мережі (пункт 2.1.11).

Крім того, пункт 5.4 Договору відповідно до умов Додаткової угоди від 24.03.2020 року викладено в новій редакції, за якою у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності Обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору (в тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження Обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до Обладнання, неможливості підключення Обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення Обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою:

P=DC*1500+AC*150, в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення: Р - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання Обладнання або окремих одиниць Обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору; DC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; AC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

За змістом пункту 10 Додаткової угоди від 24.03.2020 року сторони ідентифікували обладнання за Договором, яке визначене в акті приймання-передачі від 20.03.2020 до Договору, таким чином:

- зарядний пристрій постійного струму для заряджання для електромобілів (DC) "2318 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/type 2 (40A*3)/type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 2",

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС) "2346 IONITY by AE type 2 (63A*3)/type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2",

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання для електромобілів (АС) "2345 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2".

Обґрунтовуючи поданий позов, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" посилалося на те, що 22.08.2020 року позивачем було здійснено обстеження обладнання, розташованого на нежилій площі на фасаді будівлі Торговельно-розважального центру "Dream Town", розташованого за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 21-Б, загальною площею 8,0 квадратних метрів, а саме: зарядного пристрою постійного струму для заряджання для електромобілів (DC) "2318 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/type 2 (40A*3)/type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 2", зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС) "2346 IONITY by AE type 2 (63A*3)/type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2", зарядного пристрою змінного струму для заряджання для електромобілів (АС) "2345 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 2".

За результатами вказаного обстеженням встановлено факт неможливості використання означеного обладнання, у зв`язку із його відключенням, у той час як позивач не надавав усних чи письмових вказівок на відключення цього обладнання та не погоджував дій з його відключення відповідачем чи третіми особами.

У зв`язку з наведеними обставинами, які, на думку позивача, свідчать про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" на підставі пункту 5.4 цього Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 24.03.2020 року до нього, було заявлено до стягнення з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" суму штрафу в розмірі 25 200,00 грн., нараховану в період з 22.08.2020 року по 04.09.2020 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Приватне підприємство "Автоентерпрайз" посилалося на непідписання його уповноваженим представником спірного Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що Договір від 20.03.2020, акт приймання-передачі від 20.03.2020 та Додаткова угода до Договору від 24.03.2020 від імені відповідача підписані його представником - Войтовичем Вадимом Анатолійовичем, який діяв на підставі довіреності відповідача від 01.12.2019 року.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії довіреності відповідача від 01.12.2019, виданої на ім`я Войтовича Вадима Анатолійовича, останній уповноважений відповідачем бути представником Приватного підприємства "Автоентерпрайз" в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача. Для цього Войтовичу Вадиму Анатолійовичу надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2020 року.

Надана суду позивачем копія довіреності з копії 26.10.2020 року нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., зареєстрована в реєстрі за № 2414. Крім того, на копії вказаної довіреності міститься фотокопія посвідчувального напису про засвідчення вірності копії з оригіналу документа, вчиненого 17.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 238.

Водночас за змістом наданої відповідачем копії цієї довіреності від 01.12.2019 року, виданої на ім`я Войтовича В.А., останній уповноважений відповідачем бути представником Приватного підприємства "Автоентерпрайз" в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів оренди для розміщення зарядних пристроїв для електромобілів від імені та в інтересах відповідача, додаткових угод та додатків до таких договорів від імені та в інтересах відповідача, виключно за умови погодження таких договорів із директором відповідача у письмовій формі та/або шляхом повідомлення на електронну пошту.

Для цього Войтовичу Вадиму Анатолійовичу надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти) розміщення обладнання, додаткові угоди та додатки до них, розписуватись від імені відповідача в таких договорах (угодах, контрактах), а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2020 року.

Слід зазначити, що вказана копія довіреності від 01.12.2019 року (надана відповідачем), крім підпису директора відповідача і печатки Приватного підприємства "Автоентерпрайз", не містить інших доказів автентичності тексту довіреності на дату її видання.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними. Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено принцип достовірності доказів, що означає достовірність саме тих доказів, які створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У той же час за умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведені встановлені судом під час розгляду даної справи обставини, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що наданими позивачем доказами підтверджується наявність у Войтовича В.А. повноважень на укладення від імені відповідача Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, Додаткової угоди до нього та акту приймання-передачі (на час підписання означених документів) на підставі виданої відповідачем довіреності від 01.12.2019 року. Відтак, суд, з урахуванням положень, зокрема, статті 79 Господарського процесуального кодексу України, вважає доведеною обставину укладення між сторонами Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року, Додаткової угоди до нього та акту приймання-передачі та підписання наведених документів уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 Цивільного кодексу України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів відмови від Договору від 20.03.2020 року, визнання його недійсним чи вчинення інших дій, які б свідчили про невизнання відповідачем цієї угоди.

Доводи відповідача про відкликання 27.03.2020 року довіреності від 01.12.2019 року та наявності в діях працівників позивача складу кримінального правопорушення, суд оцінює критично, з огляду на відсутність вироку суду в кримінальному провадженні та враховуючи, що відкликання довіреності не свідчить про підписання правочину не уповноваженою особою (на час вчинення такої дії) та не припиняє відповідних господарських правовідносин сторін.

Таким чином, відповідач, уповноваживши Войтовича В.А. на підставі довіреності від 01.12.2019 року на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені вищенаведеним Договором.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем Договір від 20.03.2020 року за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (стаття 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За умовами статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як було зазначено вище, згідно з пунктом 5.4 Договору від 20.03.2020 року, з урахуванням умов Додаткової угоди від 24.03.2020 року до цього правочину, у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності Обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору (в тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження Обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до Обладнання, неможливості підключення Обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення Обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за встановленою вказаним пунктом Договору формулою.

Стверджуючи про відключення зарядного пристрою за місцем розміщення належного йому обладнання у період з 22.08.2020 року по 04.09.2020 року, позивач посилався на наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за порушення договірних зобов`язань та стягнення з останнього 25 200,00 грн. штрафних санкцій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як було зазначено вище, згідно зі статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В якості доказу порушення відповідачем умов Договору про надання послуг від 20.03.2020 року та відключення зарядного пристрою, позивач надав суду акт обстеження від 22.08.2020 року, а також заяви свідків, що містять посилання на обставини складення цього акту та аналогічні відомості до тих, які містить сам акт обстеження.

Проте, при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що наведений акт не є належним доказом обставин, на які посилався позивач, оскільки означений документ підписаний уповноваженими особами позивача в односторонньому порядку. Водночас докази виклику представників відповідача для проведення обстеження та встановлення факту роботи/відключення зарядного пристрою відповідно до умов Договору від 20.03.2020 року, докази повідомлення відповідача про вчинення таких дій, чи докази залучення до проведення вищенаведеного обстеження інших незаінтересованих осіб, не пов`язаних з позивачем трудовими відносинами, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, у матеріалах справи відсутні й докази направлення вказаного акту на адресу відповідача після його оформлення, що дало б можливість останньому надати свої заперечення/пояснення на викладені в акті обставини, або усунути відповідні недоліки у разі їх дійсного підтвердження.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 5.6 Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 року (з урахуванням Додаткової угоди від 24.03.2020 року до цього правочину) всі розбіжності з приводу виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів.

Проте в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з претензією про порушення роботи зарядних пристроїв для електромобілів. Матеріали справи також не містять і належних доказів, що можуть підтвердити факт відключення цих пристроїв саме відповідачем чи іншими особами на його замовлення.

Також позивачем не надано доказів та належним чином не доведено, що відключення зарядного пристрою за місцем його розміщення сталося з вини чи за наслідком дій відповідача, та відповідно наявна протиправна поведінка останнього.

Крім того, з наданого відповідачем висновку комп`ютерно-технічної експертизи № 576/10/2020 від 19.10.2020 вбачається, що позивач на своїй сторінці у соціальній мережі "Facebook" (https://www.facebook.com/ionity.ua/) 06.05.2020 розмістив оголошення про відключення зарядних станцій в мережі "Autoenterprise", що свідчить про обізнаність позивача із вказаними обставинами до складання відповідного акта та підтверджує суперечливість доводів останнього про відключення зарядного пристрою для електромобілів саме відповідачем.

Слід також зазначити, що надана позивачем копія акту обстеження обладнання від 03.12.2020 року також не може вважатися належним доказом невиконання відповідачем взятих на себе за Договором обов`язків з аналогічних підстав. Крім того, наведений акт містить відомості про факти, які не входять у спірний період невиконання відповідачем зобов`язань за Договором від 20.03.2020 року.

Інші доводи позивача в обґрунтування пред`явлених вимог також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" слід відмовити.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем та компенсації останньому не підлягають.

Що стосується понесених відповідачем витрат у даній справі в розмірі 20 500,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. - вартість проведення комп`ютерно-технічної експертизи, 15 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з проведенням експертиз (пункти 1, 2 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як було зазначено вище, 22.10.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 15.10.2020 року на позовну заяву, в якому останній просив покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" понесені відповідачем судові витрати у даній справі в розмірі 20 500,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. - вартість проведення комп`ютерно-технічної експертизи, 15 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про відшкодування понесених відповідачем судових витрат на оплату послуг адвоката та проведення експертизи.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на правничу допомогу на 22.12.2020 року о 12:10 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус В, зал № 31.

3. Зобов`язати Приватне підприємство "Автоентерпрайз" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 14.12.2020 року.

Суддя В.С. Ломака