РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2020Справа № 910/14648/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" про стягнення 3 250,26 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2020 року приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-Страхування" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 3 250,26 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) не відшкодував позивачу у повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП. Крім того, Товариство просило суд стягнути з Компанії суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2020 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14648/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

16 жовтня 2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив проти задоволення вимог Товариства з огляду на те, що Компанія в межах встановленого Законом строку на підставі страхового акту від 3 вересня 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до нього здійснила виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 3 585,04 грн. Вказана сума страхового відшкодування була розрахована відповідачем на підставі даних щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, викладених у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2020 року № 25-D/73/8, а також з вирахуванням суми ПДВ та франшизи.

28 жовтня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Товариство заперечило проти аргументів Компанії, викладених у відзиві на позовну заяву.

3 листопада 2020 року через відділ діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року на проспекті Лобановського у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "MAZDA 6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "Peugeot 308", державний номерний знак: НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала ОСОБА_2 .

Дані обставини були зазначені в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 12 грудня 2020 року. Відповідно до наведеного повідомлення ОСОБА_1 свою вину в даній дорожньо-транспортній пригоді визнав.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Peugeot 308", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору страхування "ПРОСТО-КАСКО ПЛЮС" від 15 листопада 2019 року № 1901936 серії PKS. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 14 грудня 2019 року страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку

Судом також встановлено, що на підставі рахунку фізичної особи - підприємця Рижикової Світлани Володимирівни від 18 грудня 2019 року № 21 на суму 10 341,00 грн. позивачем було складено страховий акт від 26 травня 2020 року № 142050, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 8 835,30 грн. Належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи.

Вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок фізичної особи - підприємця Рижикової С.В., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 26 травня 2020 року № 8803.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої суми виплати у вищенаведеній сумі.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль "MAZDA 6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АО № 002489595 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 130 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "MAZDA 6" на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 5 червня 2020 року № 04-1670 про страхове відшкодування на суму 8 835,30 грн., яка була задоволена Компанією частково на суму 3 585,04 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, відповідач посилався на те, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2020 року № 25-D/73/8, виконаного на замовлення Компанії судовим експертом Яремчуком Віталієм Володимировичем, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Peugeot 308", державний номерний знак: НОМЕР_2 , становить 6 384,65 грн., у тому числі 799,61 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових. Враховуючи зазначене, на думку відповідача, розмір належного Товариству страхового відшкодування становить 3 585,04 грн. за вирахуванням 799,61 грн. ПДВ та 2 000,00 грн. франшизи, передбаченої полісом серії АО № 002489595. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена Компанією позивачу 3 вересня 2020 року. Окрім того, відповідач вказував на те, що дані звіту від 7 вересня 2020 року № 142050, долученого позивачем до його позовної заяви, не відображають дійсної вартості збитку на момент ДТП, а також включають суму ПДВ.

Відповідно до пункту 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Водночас у матеріалах даної справи відсутні належні докази того, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2020 року № 25-D/73/8 та звіт від 7 вересня 2020 року № 142050, були складені експертами за наслідком їх особистого огляду пошкодженого транспортного засобу. Враховуючи зазначене, суд не приймає ці документи в якості належних доказів визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Peugeot 308", державний номерний знак: НОМЕР_2 .

Судом також встановлено, що ремонтна калькуляція від 14 грудня 2019 року № 73258 (система AUDATEX) та висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2020 року № 25-D/73/8, долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, не містить частини ремонтних робіт, які включені до ремонтної калькуляції від 12 грудня 2019 року № 142050, поданої позивачем. Зокрема, відсутні такі роботи: "підкрилок з. л. зняти/встановити", "підкрилок з. пр. зняти встановити", "бризковик з. л. зняти/встановити", "бризковик з. пр. зняти/встановити", "фіксатор розбір/зібр замін". Водночас відповідач не надав будь-яких обґрунтованих доказів, які б свідчили про можливість здійснення ремонту пошкодженого заднього бампера без демонтажу вказаних складових частин.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Як вбачається з рахунку від 18 грудня 2019 року № 21, вартість ремонту автомобіля "Peugeot 308", державний номерний знак: НОМЕР_2 , становила 10 341,00 грн. без ПДВ, з яких: 2 151,00 грн. - вартість запасних частин, 8 190,00 грн. - вартість робіт. Водночас, за розрахунком позивача, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу (0,7), склали 8 835,30 грн.

За приписами пункту 7.41 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7.

Судом також враховано, що відповідач не надав жодних заперечень щодо застосування позивачем коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 0,7. Більше того, у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2020 року № 25-D/73/8, долученого Компанією до відзиву, зазначений менший коефіцієнт фізичного зносу, а саме - 0,459.

Посилання відповідача на те, що частина страхового відшкодування в розмірі 799,61 грн., не підлягає стягненню, оскільки вона є сумою податку на додану вартість, а фізична особа - підприємець, яка здійснювала відновлювальний ремонт, не є платником цього податку, є необґрунтованими, у зв`язку з тим, що зі змісту виставленого рахунку від 18 грудня 2019 року № 21 та платіжного доручення від 26 травня 2020 року № 8803 вбачається, що сума вказаного ремонту та сума виплаченого страхового відшкодування були розраховані без податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії АО № 002489595, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

У той же час суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем на користь страхувальника страхового відшкодування у розмірі 8 835,30 грн., а також враховуючи встановлений полісом серії АО № 002489595 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи - 2 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 6 835,30 грн. З огляду на те, що Компанія частково сплатила Товариству суму страхового відшкодування у розмірі 3 585,04 грн. до звернення останнім з цим позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 250,26 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сума несплаченого страхового відшкодування, яка склала 3 250,26 грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Як було зазначено вище, у своєму позові Товариство також просило суд стягнути з Компанії 5 000,00 грн. понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 січня 2020 року між Товариством та адвокатським бюро "Синюк та партнери" було укладено договір про надання правової допомоги № 1, за умовами якого останнє зобов`язався надавати позивачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином.

Перелік страхових справ, прийнятих від Товариства адвокатським бюро "Синюк та партнери" з метою надання передбачених цим договором юридичних послуг, визначено сторонами цього договору у додатку до нього від 3 серпня 2020 року. У цьому додатку також зазначена страхова подія, яка є предметом даного спору.

До матеріалів справи долучено підписаний між Товариством та адвокатським бюро "Синюк та партнери" акт виконаних робіт від 31 серпня 2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 31 серпня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що останнє фактично надало, а позивач прийняв та оплатив вищенаведені послуги з надання правової допомоги по вказаній страховій події вартістю 5 000,00 грн.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження того, що Синюк Станіслав Леонідович є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено копію відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 5 лютого 2018 року серії КС № 6423/10, а також ордеру від 3 серпня 2020 року серії КС № 791301, виданого адвокатським бюро "Синюк та партнери", що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів Товариства в суді.

Факт оплати вищенаведеної суми винагороди в розмірі 5 000,00 грн. підтверджується наданою позивачем копією відповідного платіжного доручення від 3 серпня 2020 року № 12602.

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги задоволення пред`явлених Товариством позовних вимог, зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на відповідача 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 10; ідентифікаційний код 24745673) 3 250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн. 26 коп. заборгованості з виплати страхового відшкодування, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 грудня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко