ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2810/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Приватного акціонерне товариства "Лекхім - Харків", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 35232,84 грн.
за участю представників:

прокуратури - Зливка К.О., посв. від 13.09.2017;

позивача - Полухін А.В., наказ № 128 від 06.08.2020;

відповідача - Павлуненко К.Л., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 3, в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків (позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Лекхім - Харків", м. Харків (відповідач), про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 35232,84 грн. Також просить суд покласти на відповідача понесені прокуратурою судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 08.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.09.2020 об 11:00 год.

30.09.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 22583), в якому відповідачем зазначено, що актом перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 948/11-02/08-06 від 27.12.2019 було встановлено, що ПрАТ «Лекхім-Харків» здійснювався забір води з підземного джерела (артезіанської свердловини № 2), розташованої за місцем розташування підприємства за адресою: м. Харків, вул. Северина Полоцького, 36, для виробничих потреб. Методикою, на яку йде посилання в позовній заяві, що затверджена Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.08.2009 №389 (із змінами та доповненнями). Як вказує відповідач, на підставі наведених положень, у повній відповідності до норм Податкового кодексу України, ПраТ «Лекхім-Харків» було самостійно донараховано та визначено розмір збитків, який, до речі, не збігається в бік збільшення, із розрахунком позовних вимог. Так, до відповіді на претензію додавалась бухгалтерська довідка та підтверджуючі документи щодо сплати 93418,92 грн. із розрахунку за 9040 куб.м, використаної води. Сплата проводилась в період з 13.08.2019 по 11.11.2019, відповідно до задекларованних зобов`язань з цього податку. Таким чином, відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог та просить суд закрити провадження у справі.

Позивачем та прокурором надано до суду відповіді на відзив (вх. №№ 23939, 22896), в яких зазначено, що відповідачем самостійно розраховано та сплачено суму рентної плати за використання води, а не розміру збитків, заподіяних самовільним водокористуванням, що не є тотожнім.

28.10.2020 відповідачем надано до суду заперечення (вх. № 25108), в яких відповідач зазначив про сплату 5 кратного розміру рентної плати за спеціальне водовикористання, без спеціального дозволу на користування надрами (підземні води). А, отже, на думку відповідача, у разі, якщо відповідальність за вчинене правопорушення збігається в суб`єктному складі та за її видом, таку відповідальність може бути застосовано до однієї особи лише раз і за одним законом.

Ухвалою господарського суду від 28.10.2020 суд перейшов до розгляду справи № 922/2810/20 за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 11.11.2020 о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду від 11.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2810/20 до судового розгляду по суті на 09.12.2020 о 10:45 год.

У судовому засіданні 09.12.2020 прокурор та представник позивача позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2020 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи, судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні учасники судового процесу погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.12.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 16.12.2019 по 27.12.2019 Державною екологічною інспекцією у Харківській області (Інспекція, позивач) на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та наказу Інспекції від 10.12.2019 № 948/11-02 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ПраТ «Лекхім-Харків» (відповідач).

За результатами вказаного заходу державного нагляду (контролю), Інспекцією складено акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 948/11-02/08-06 від 27.12.2019.

Відповідно до акту, ПраТ «Лекхім-Харків» спеціалізується на виробництві фармацевтичних препаратів і матеріалів.

Інспекцією, під час перевірки, встановлено, що ПраТ «Лекхім-Харків» здійснює забір води з двох підземних джерел (артезіанських свердловин), а саме: свердловина №1-2001 глибиною 40,0 м, свердловина № 2 глибиною 670,0 м, які розташовані за адресою м. Харків, вул. Северина Потоцького, 36.

Підземна вода з артезіанської свердловини № 2 використовується на виробничі потреби, з метою виготовлення фармацевтичних препаратів, а також фасування мінеральної природної столової води «Печаєвська» тм ENJOY.

Підземна вода з артезіанської свердловини № 1-2001 використовується, як резервна.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 06.08.2019 № 805/ХР/49д-19, терміном дії до 06.08.2024. Попередній дозвіл на спеціальне водокористування від 13.06.2016 Укр.№04.01-10-903А/Хар., терміном дії до 14.06.2019.

Як вказує прокурор, у період з 15.06.2019 по 05.08.2019, ПраТ «Лекхім-Харків» здійснило самовільне водокористування, що є порушенням вимог ст. 44 ВК України.

Згідно даних журналу первинного обліку забору води, кількість забраної води з артезіанської свердловини № 2 становить 8080 м3.

08 січня 2020 року, з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час здійснення планового заходу - перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, Інспекцією винесено на адресу ПраТ «Лекхім-Харків» припис №09/08-06.

Відповідно до п. 1.7 «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015 (надалі - Методика № 389): самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

В зв`язку з виявленими порушеннями, Інспекцією, з урахуванням норм передбачених Методикою № 389 розраховано шкоду заподіяну державі: внаслідок самовільного водокористування в період з 15.06.2019 по 05.08.2019, в розмірі 35232,84 грн., яку було направлено на адресу ПраТ «Лекхім-Харків», разом із претензією № 30 від 25.02.2020, щодо добровільного відшкодування шкоди.

Після отримання вказаної претензії із розрахунком розміру шкоди, вимоги її не були добровільно виконані відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень ст. ст. 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Ч. 4 цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін, як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської асамблеї ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

За ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, за якою прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно рішення Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник, у кожному конкретному випадку, самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У Рішенні «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний interalia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Також, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів, завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб, національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).

Для представництва у суді інтересів держави, прокурор, за законом, має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й відокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що впиняються у відносинах між ними або з державою.

З огляду на викладене, необхідно зазначити, що закон не передбачає права прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, прокурор зазначає, що факт протиправного та самовільного користування відповідачем надрами (підземними водами) порушує інтереси держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області.

Разом з цим, Державною екологічною інспекцією у Харківській області не вживались заходи захисту інтересів держави у судовому порядку щодо стягнення шкоди, завданої державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів та відповідні позови до товариства (відповідача) не пред`являлись.

Більш того, відповідно до інформації Державної екологічної інспекції у Харківській області від 07.08.2020 №3188-08-11 Інспекція самостійно не зверталась до суду з позовними вимогами про стягнення шкоди з ПрАТ «Лекхім-Харків», натомість просить Харківську місцеву прокуратуру №3 вирішити питання щодо звернення до суду з відповідним позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено на те, що у разі, якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора з`ясувати причини незвернення його до суду з позовом в інтересах держави неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим (п. 43).

А, отже, в даному випадку, у органів прокуратури наявні підстави для представництва інтересів Державної екологічної інспекції у Харківській області в суді.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно ст. 1 Водного Кодексу України, водокористування це використання води (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Водного Кодексу України, спеціальне водокористування це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 Водного Кодексу України, водокористувачі зобов`язані: здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Ст. 49 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування - є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

В пункті 4.5.2. роз`яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 № 02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» (із змінами і доповненнями, внесеними роз`ясненням президії Вищого господарського суду України від 31 травня 2002 року № 04-5/609 рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року № 04-5/1429, від 25 березня 2009 року № 04-06/44) (надалі - роз`яснення) вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Відповідно до ст. 110 Водного Кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у: забрудненні та засміченні вод, недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

На підставі викладеного вбачається, що внаслідок незаконних дій відповідача, в частині порушень правил спеціального водокористування, державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 35232,84 грн., яка підтверджується матеріалами інспекційної перевірки позивача.

Виходячи з положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

У діях ПрАТ «Лекхім-Харків» наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Зокрема, протиправна поведінка полягає у самовільному водокористуванні, вина особи, що підтверджується матеріалами інспекційної перевірки, наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Методики №389, а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

За змістом ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» заподіяні державі внаслідок такого використання збитки підлягають відшкодуванню незалежно від сплати збору за спеціальне використання природних ресурсів. Розмір цих збитків обчислюється на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик.

В пунктах 1.2., 1.6. роз`яснень також вказано, що відповідно до ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення цього законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (ст. ст. 440 та 442 Цивільного кодексу України).

Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч 4,5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно ст. 69 даного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно з п. 1 Методики № 389, ця мелодика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

При цьому, зазначена Методика № 389 містить формули, за допомогою яких здійснюється розрахунок шкоди в т.ч. спричинених державі у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Пунктом 9 Методики № 389 затверджено формулу, по якій здійснюється розрахунок розміру шкоди, а саме:

Зсам = 5 х W хТар (грн.),

де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів, Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Пункт 9.2. Методики № 389 передбачає фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Таким чином, Інспекція у повній відповідності до вимог Методики № 389 здійснювала нарахування шкоди, заподіяної державі, внаслідок самовільного водокористування ПрАТ «Лекхім-Харків» в розмірі 35232,84 грн.

Оскільки відповідач не надав суду доказів відшкодування шкоди внаслідок самовільного водокористування без дозволу на спеціальне водокористування в розмірі 35232,84 грн. заявлений прокурором позов в інтересах Інспекції підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він в добровільному порядку сплачував підвищену рентну плату за спеціальне водокористування, таким чином добровільно відшкодувавши державі шкоду в сумі 35232,84 грн.

Пунктом 9.1.6 ст. 9 Податкового кодексу України встановлено, що до загальнодержавних податків та зборів відноситься рентна плата.

Згідно зі п. 255.11.13 та п. 255.11.14 ст. 255 Податкового кодексу України, у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів. За понадлімітне використання води рентна плата обчислюється за кожним джерелом водопостачання окремо згідно з установленими ставками рентної плати та коефіцієнтами.

Відповідно до ст. 30 Водного кодексу України збори на спеціальне водокористування справляються з метою стимулювання раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів і включають збір за спеціальне використання води та екологічний податок за скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, які встановлюються Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 111 Водного кодексу України відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" заявлені до відшкодування кошти у зв`язку із заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу, підлягають зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища, який утворюється у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, про що зазначається у резолютивній частині судового рішення

Отже, враховуючи, що нормою ст. 255 Податкового кодексу України визначено рентну плату, саме, як загальнодержавний податок у підвищеному розмірі, а нормами Водного кодексу України та Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлена цивільно-правова відповідальність, у вигляді обов`язку винних у порушенні природоохоронного законодавства відшкодувати завдану шкоду, а також, що за приписами ст. 111 Водного кодексу України сплата збору не звільняє від необхідності відшкодування збитків, суд зазначає про помилкове ототожнення відповідачем рентної плати за спеціальне водокористування зі збитками, завданими порушенням природоохоронного законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема в постанові від 30.09.2014 по справі № 922/975/14.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, у зв`язку з чим, вимоги, щодо стягнення шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 35232,84 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лекхім-Харків» (, вул. Северина Потоцького,36, м. Харків) на користь держави на р/р UA0020009, Індустріального району м. Харкова, УДКСУ 37999701, МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», в установі банку Казначейство України (ЕАП), шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 35232,84 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лекхім-Харків» (, вул. Северина Потоцького,36, м. Харків) на користь прокуратури Харківської області (код 02910108, вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Прокуратура - Харківська місцева прокуратура № 3 (61075, м. Харків, пр. Індустріальний, 40);

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 6, );

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Лекхім-Харків" (61115, м. Харків, вул. Северина Потоцького, 36, ).

Повне рішення складено 16.12.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/2810/20