РІШЕННЯ

м. Київ

16.12.2020Справа № 910/13453/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження

справу № 910/13453/20

позовної заяви Фізичної особи - підприємця Стецюка Юрія Анатолійовича (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( код 14360570; 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

про стягнення 110 000, 00 грн.

без повідомлення учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Стецюка Юрія Анатолійовича (далі - Підприємець) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) про стягнення протиправно списаних грошових коштів в сумі 110 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються самовільним списанням Банком грошових коштів з рахунку, який відкритий для Підприємця (поточний рахунок НОМЕР_2 ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання належних доказів надіслання відповідачу позовної заяви і доданих до неї документів на адресу відповідача (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д).

24.09.2020 позивачем подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/13453/20; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

11.11.2020 Відповідачем через відділ діловодства суду подано Відзив на позов. Згідно поданого відзиву, Банк зазначає, що вказані грошові кошти були списані з Позивача згідно з укладеним договором поруки, де Позивач поручився перед Банком за виконання Боржником (ТОВ «Рентолл») укладеного з Банком кредитного договору. За таких обставин, грошові кошти списані правомірно, отже в позові просить відмовити.

07.12.2020 Позивачем через відділ діловодства суду подано відповідь на відзив.

15.12.2020 Відповідачем через відділ діловодства суду подано Заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.10.2011р. між ФОП Стецюком Ю.А. та Банком укладено договір банківського рахунку, на підставі якого АТ КБ «Приватбанк» відкрив для ФОП Стецюк Ю.А. поточний рахунок НОМЕР_2 .

26.12.2017 між АТ КБ «Приватбанк» як кредитор та ФОП Стецюк Ю.А. як поручитель укладено договір поруки № Р714256027 (далі Договір поруки), предметом якого було надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Рентолл» зобов`язань за Кредитним договором укладеним між Банком та ТОВ «Рентолл».

За умовами п. 1.1.1., п. 1.1.2 Договору поруки, якщо під час виконання угод зобов`язання ТОВ «Рентолл», що забезпечені Договором поруки, збільшуються, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає згоду на збільшення зобов`язань за угодами в розмірі таких збільшень.

У пункті 1.5 Договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання ТОВ «Рентолл» зобов`язань за угодами, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п. 4.1 Договору поруки, сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладання цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за угодами цей договір припиняє свою дію.

Посилань на укладений між Банком та ТОВ «Рентолл» Договір банківського обслуговування або номер рахунку, відкритого на його підставі, Договір поруки не містить.

Вказаний договір підписаний кредитором та поручителем, скріплений печатками банку та боржника.

02.06.2020 Банком списано із зазначеного рахунку послідовно: 197,09 гривень, 34902,91 гривень, 38400,00 гривень, 15000,00 гривень, 10300,00 гривень, 11200,00 гривень, всього списавши 110000,00 (сто десять тисяч) гривень, зазначивши у призначенні платежу: Head-office. Автоматическое погашение просроченной задолженности. /ОАСО=260090б0743995/ /ОАСС=3481/ та: Head office. Автоматическое погашение просроченной задолженности. <= 3995/ =4011/ =P71425/.

Позивач вказує, що у нього не існує перед Відповідачем жодної заборгованості. Та зазначає, що самовільне списання Відповідачем зазначених коштів є неправомірним. Позивач ніяких розпоряджень на списання Відповідачем коштів з рахунку Позивача не давав, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти позову Банк зазначав, що грошові кошти були списані з Позивача згідно з укладеним договором поруки. Даний договір не визнавався недійсним або припиненим та є обов`язковим до виконання. За таких обставин, грошові кошти списані правомірно, отже в позові слід відмовити.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема, визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Дослідивши укладений сторонами Договір поруки, суд встановив, що з системного аналізу всіх умов вказаного договору поруки неможливо встановити, яке ж саме основне зобов`язання забезпечене порукою, оскільки з наданого договору неможливо встановити ані правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок, на який надається послуга - кредитний ліміт. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Така сама правова оцінка умовам договору поруки, аналогічному за змістом спірному Договору поруки, надана Верховним Судом у складі колегія суддів Касаційного господарського суду в постановах від 31.07.2019 у справі № 922/2913/18 та від 12.03.2020 у справі № 902/447/19.

Суд звертає увагу на таку обставину, Договір поруки № Р714256027 від 26.12.2017 був предметом дослідження у господарській справі №910/3799/20, де Банк звернувся з позовом до ТОВ «Рентолл» та ФОП Стецюк Ю.А. про солідарне стягнення 180.141,36 грн.

Суд зважує на те, що на час списання коштів судове рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржене Банком, втім наявність спору щодо поруки та відома Банку позиція суду мала б застерегти фінансову установу від недобросовісних дій.

Свої позовні вимоги у справі №910/3799/20 в частині вимог до ФОП Стецюка Ю.А. Банк обґрунтовував укладенням договору поруки № P714256027, згідно якого останній поручився перед Банком за виконання ТОВ «Рентолл» зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконання ТОВ «Рентолл» взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду із солідарною вимогою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2020р. у справі №910/3799/20, яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 та набрало законної сили 27.07.2020 відмовлено у задоволенні вимог до Відповідача 2- ФОП Стецюк Ю.А.

При цьому, вирішуючи спір №910/3799/20, апеляційним судом встановлено: «зобов`язання за Договором банківського обслуговування від 03.10.2014 жодним чином не узгоджені сторонами договору поруки № P714256027 від 26.12.2017, тому суд позбавлений можливості встановити, які самі первинні зобов`язання забезпечені порукою, а відтак, оскільки позивачем не доведено факту забезпечення на підставі Договору поруки № P714256027 від 26.12.2017 зобов`язань відповідача 1 саме за Договором банківського обслуговування від 03.10.2014, у позивача відсутні підстави вимагати стягнення з відповідача 2 заборгованості відповідача 1 у сумі 180141,36 грн. за вказаним договором від 03.10.2014 як солідарного боржника.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що твердження позивача про те, що Договір поруки укладено саме в забезпечення виконання спірного Договору банківського обслуговування, є лише припущеннями позивача, які жодним чином не узгоджені сторонами договору поруки, а відтак, за відсутності у матеріалах справи належних доказів про прийняття відповідачем 2 зобов`язань щодо поручительства перед позивачем за виконання відповідачем 1 спірного обов`язку з повернення кредиту в сумі 180 141,36 грн., правові підстави для задоволення позовних вимог до відповідача 2 відсутні.».

Відповідно до ч.4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалось вище, і суд додатково звертає увагу, що станом на день списання грошових коштів з рахунку ФОП Стецюк Ю.А. (02.06.2020р.) Банк був обізнаний про наявність Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2020р. у справі №910/3799/20 та ознайомлений з його текстом. А отже, представникам Банку було відомо не лише про позицію суду першої інстанції у даному спорі, а й про практику Верховного Суду у аналогічних справах.

Вказане свідчать про недобросовісність та самоправство у діях Банку, які не ґрунтуються на законодавчих нормах.

Таким чином, судом відхиляються заперечення та доводи Банку, що грошові кошти в сумі 110000,00 грн. списані з рахунку ФОП Стецюк Ю.А. на виконання умов укладеного між сторонами Договору поруки.

Відповідно до ч.2 статті 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на встановлений судом факт безпідставного списання з рахунку Позивача грошових коштів в розмірі 110000,00 грн. обов`язок Відповідача, в силу вимог статті 1073 ЦК України, є їх повернення.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується відповідача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він заперечував проти позову.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Що ж до витрат на правову допомогу, то слід вказати, що ФОП Стецюк Ю.А. просив суд покласти на відповідача відшкодування 10500 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

14.08.2020 між ФОП Стецюк Ю.А. і адвокатським об`єднанням «ЮСГАРД» було укладено договір про надання правової допомоги №37-ПВ.

Суду подано доказ оплати наданої правничої допомоги у сумі 10500 грн., а саме платіжне доручення від 19.08.2020 № 80 на суму 10 500 грн.

Отже, фактично позивач по даній справі поніс витрати щодо отримання професійної правничої допомоги у сумі 10 500 грн.

Враховуючи розмір понесених витрат позивачем, а також задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Стецюка Юрія Анатолійовича до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 110 000, 00 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( код 14360570; 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь Фізичної особи - підприємця Стецюка Юрія Анатолійовича (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ): 110000 (сто десять тисяч) грн. заборгованості, 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору та 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.12.2020.

Суддя І.Д. Курдельчук