ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

21 грудня 2020 року Справа № 915/1545/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О., розглянувши заяву б/н від 16.12.2020 року ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2

відповідач-1: юридична особа за законодавством Турецької Республіки - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕПАР" (ТОВ "ДЕПАР ІЧ ВЕ ДИШ ТІДЖАРЕТ ЛІМІТЕД ШІРКЕТІ")

адреса: Мансуроглу Махаллесі 271/2, оф.3/1, Байракли, Ізмір ( Mansuroglu Mahallesi 271/2 sk.№3/1, Bayrakli, Izmir )

відповідача-2: громадянин Туреччини - ОСОБА_2 ,

адреса: АДРЕСА_4 (паспорт громадянина Туреччини № НОМЕР_1 , виданий органом Бакіркьой, дата видачі: 29 серпня 2019 року; РНОКПП НОМЕР_2

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв", 54020, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1;

про:

- розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства;

- витребування частки з володіння

17.12.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява б/н від 16.12.2020 року про забезпечення позову (заява подана до подання позовної заяви), в якій заявник просить забезпечити позов ОСОБА_1 до юридичної особи за законодавством Турецької Республіки - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕПАР" (ТОВ "ДЕПАР ІЧ ВЕ ДИШ ТІДЖАРЕТ ЛІМІТЕД ШІРКЕТІ) та ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та стягнення частки шляхом:

- накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (, вул. Громадянський узвіз, 1/1 м. Миколаїв, 54020) у розмірі 100%, що належить громадянину Туреччини ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );

- заборони державним реєстраторам, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів, посадовим особам Міністерства юстиції України, здійснювати будь-які реєстраційні дії та вносити записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (, вул. Громадянський узвіз, 1/1 м. Миколаїв, 54020).

В обгрунтування заяви заявник зазначає, що 29 вересня 2017 року між ОСОБА_1 (далі - Позивач) та юридичною особою за законодавством Турецької Республіки - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕПАР», (далі - Відповідач 1) був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (далі - Договір). У відповідності до п. 1.1. Договору, продавець (Позивач) зобов`язується продати покупцеві, а покупець (Відповідач 1) зобов`язується прийняти та оплатити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (далі -Товариства або ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ») у розмірі 172 219,40 грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства. Пунктом 2.5. Договору встановлено, що право власності на предмет купівлі-продажу переходить від Продавця до Покупця з моменту проведення державної реєстрації змін до статуту Товариства. Вказує, що відповідач 1 не виконав свої зобов`язання за договором та не сплатив Позивачеві вартість частки у статутному капіталі ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ». Враховуючи той факт, що Позивач не отримав розрахунок за Договором, а отже був позбавлений того, на що розраховував укладаючи Договір, він змушений звернутися до суду за захистом свого права. Зазначає, що порушення корпоративних прав Позивача полягає в тому, що ОСОБА_1 , який станом на дату прийняття рішення загальних зборів був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", однак вибув, не отримав в повному обсязі вартість своєї частки та не може відновити свої корпоративні права у тому стані, який існував до відчуження зазначених корпоративних прав позивачем іншій особі, оскільки він не має правового статусу учасника товариства, позбавлений можливості провести загальні збори його учасників, а також не має права спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" провести такі збори та прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни учасників. За твердженням позивача, метою подання позову є повернення у власність Позивача корпоративних прав. 20.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ДЕПАР» з листом щодо розірвання договору купівлі-продажу корпоративних прав у зв`язку із неоплатою Товариством вартості корпоративних прав. Вказує, що жодної відповіді на вказаний лист від ТОВ «ДЕПАР» не надходило. Станом на 28.09.2020, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним учасником ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" ще було Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕПАР". Зазначає, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу стало відомо, що 01.10.2020 відбулися зміни серед складу засновників. Так було змінено єдиного учасника Товариства "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" з ТОВ "ДЕПАР" на ОСОБА_3 , а 22.10.2020 ОСОБА_3 відчужила свою частку у Товаристві "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" на користь ОСОБА_2 . На думку позивача, така зміна складу учасників носить штучний характер та направлена перш за все на унеможливлення Позивачеві повернути свою частку у статутному капіталі Товариства "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ". Позивач вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є пов`язаними особами з ТОВ "ДЕПАР", оскільки з державного реєстру юридичних осіб Туреччини вбачається, що з 2018 року ОСОБА_3 є учасником ТОВ "ДЕПАР". На думку позивача зазначене свідчить, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є недобросовісними набувачами корпоративних прав. 09.11.2020 ОСОБА_3 звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовної заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та визначення розміру часток у статутному капіталі ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ". Наразі провадження в цій справі (№915/1340/20) відкрито та розгляд справи призначений на 12.01.2021. Позивач вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову відповідач-2 зможе здійснити подальше відчуження корпоративних прав, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення та призведе до неможливості відновлення порушених прав Позивача. Позивач вказує, що позовна заява буде містити, щонайменше одну вимогу немайнового характеру, а саме: розірвати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (54002, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Громадянський узвіз, будинок 1/1; ідентифікаційний код за ) укладений 29.09.2017 між ОСОБА_1 та юридичною особою за законодавством Турецької Республіки - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕПАР» та вимогу про витребування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" з володіння громадянина Туреччини ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 . На виконання п. 5 ч. 1 ст. 139 ГПК України зазначає, що ціна майбутнього позову, який позивач просить забезпечити, складатиме 172 219,40 грн.

21.12.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕПАР" надійшли заперечення проти заяви про забезпечення позову, в яких зазначає про відсутність підстав для задоволення позову. Вказує, що повністю розрахувався за придбану у позивача частку. Крім того, звертає увагу, що позивач звертається до суду поза межами позовної давності. Зазначає, що позивач звертався з аналогічною заявою до Господарського суду Миколаївської області, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.12.2020 року по справі 915/1514/20 (суддя Ржепецький В.О.) відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для забезпечення позову надає оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття запропонованих ним заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВС України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року № 910/1040/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заявник в обгрунтування заяви посилається на порушення його права на отримання коштів за договором від 29 вересня 2017 року купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", при цьому не зазначає, яким чином накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та заборона вчинення реєстраційних дій може забезпечити виконання рішення про розірвання договору та вимогу про витребування частки у статутному капіталі ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", виходячи з положень ст. 653 Цивільного кодексу України та чинності рішення загальних зборів учасників ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" від 29.09.2017, протокол №29/09/17.

За таких обставин заявником не доведено розумності, обгрунтованості та адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136-140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 16.12.2020 року про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України.

Ухвала господарського суду може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Н.О. Семенчук