У Х В А Л А

10 грудня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/788/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши клопотання Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про забезпечення позову у справі

Позивач: Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва,

, проспект Перемоги, 205, м. Чернігів, 14035

Відповідач: Виконавчий комітет Чернігівської міської ради

, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Комунальне підприємство Чернігівське тролейбусне управління Чернігівської міської ради, , вул. Шевченка, 50, м. Чернігів, 14035

Предмет спору: про визнання недійсним рішення,

У судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва звернулось до суду з позовом до Чернігівської міської ради, у якому позивач просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 279 від 16.07.2020 про затвердження акту від 25.06.2020 приймання-передачі Ѕ частини гуртожитку, розташованого у м. Чернігові по проспекту Перемоги, 205 до комунальної власності м. Чернігова та передачі на баланс КП Чернігівське тролейбусне управління Чернігівської міської ради.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржуване рішення суперечить вимогам ст. 29-30 Закону України Про місцеве самоврядування, оскільки виконавчим комітетом Чернігівської міської ради затверджено незаконний акт від 25.06.2020 приймання - передачі Ѕ частини гуртожитку, розташованого у м. Чернігові по проспекту Перемоги, 205 до комунальної власності м. Чернігова та передачі на баланс КП Чернігівське тролейбусне управління Чернігівської міської ради, до якого внесена незаконна інформація.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, встановлених ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 07.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.10.2020, залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство Чернігівське тролейбусне управління Чернігівської міської ради та встановлено учасникам справи строки для подання до суду заяв по суті.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В.В. у відпустці, підготовче засідання, призначене на 20.10.2020, не відбулось.

Ухвалою суду від 21.10.2020 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 12.11.2020.

До початку підготовчого засідання 12.11.2020 від відповідача надійшов відзив з додатками, а від позивача відповідь на відзив з додатками. Подані документи були долучені судом до матеріалів справи, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У підготовчому засіданні 12.11.2020 судом оголошено перерву до 01.12.2020.

До початку підготовчого засідання 01.12.2020 від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача № 82/2-788 від 26.11.2020.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, встановлених ст. 162, 170 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 01.12.2020 клопотання про заміну неналежного відповідача № 82/2-788 від 26.11.2020 повернуто заявнику без розгляду.

У судовому засіданні 01.12.2020 Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва повторно подало клопотання про заміну неналежного відповідача № 82/3-788 від 01.12.2020.

У поданому клопотанні позивач просить суд замінити первісного відповідача Чернігівську міську раду на належного відповідача Виконавчий комітет Чернігівської міської ради (, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів), оскільки оскаржується рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а останній є окремою юридичною особою.

Ухвалою суду від 01.12.2020 замінено відповідача Чернігівську міську раду належним відповідачем Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради (, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000); звернуто увагу відповідача, що відповідно до ч. 4 ст. 48, ч. 3 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України заяву про розгляд справи спочатку може бути подано не пізніше двох днів з дня отримання цієї ухвали; зобов`язано позивача у дводенний строк з дня проголошення ухвали надіслати копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу - Виконавчому комітету Чернігівської міської ради; встановлено відповідачу Виконавчому комітету Чернігівської міської ради пятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позов з доданими до нього документами; встановлено третій особі Комунальному підприємству «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, письмових пояснень щодо відзиву з доданими до них документами та відкладено підготовче засідання на 10.12.2020.

08.12.2020 від позивача надійшло клопотання у якому він просить суд, зокрема, винести ухвалу, якою заборонити Виконавчому комітету Чернігівської міської ради вчиняти будь-які дії на виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 279 від 16.07.2020 про затвердження акту від 25.06.2020 приймання-передачі Ѕ частини гуртожитку, розташованого у м. Чернігові по проспекту Перемоги, 205 до комунальної власності м. Чернігова та передачі на баланс КП Чернігівське тролейбусне управління Чернігівської міської ради.

У поданому клопотанні щодо забезпечення позову позивач зазначає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається, зокрема, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №924/150/17 від 22.08.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на положення ст. 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Приписами ст. 139 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглянувши подане клопотання про забезпечення позову суд зазначає, що всупереч викладеним вище положенням закону, позивачем жодним чином не обґрунтовано наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову та не надано жодних доказів на підтвердження існування цих обставин, тобто не надано доказів стосовно реального наміру вчинення відповідачем певних дій щодо спірного майна та не зазначено які саме дії вчиняє або збирається вчиняти відповідач з цим майном.

Нормою п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачається можливість заборони відповідачу вчиняти певні, тобто конкретно визначені дії, що безпосередньо та нерозривно пов`язані з предметом спору.

Проте, всупереч наведеним приписам, позивачем не зазначено які саме дії необхідно заборонити вчиняти відповідачу.

При цьому, під заборону вчинення будь-яких дій також можуть підпадати дії, які жодним чином не порушать права позивача або не унеможливлять виконання судового рішення, проте порушать права інших осіб, зокрема мешканців гуртожитку (наприклад щодо збереження майна, утримання гуртожитку, надання комунальних послуг мешканцям тощо), оскільки на теперішній час тягар утримання спірного майна несе територіальна громада.

Оскільки позивачем не надано суду належних обґрунтувань, а також належних та допустимих доказів стосовно фактичного вчинення чи реального наміру вчинення відповідачем певних дій щодо спірного майна, що унеможливить виконання судового рішення, суд доходить висновку, що позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача.

За наведених обставин у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 13, 14, 74-81, 136-140, 234-236 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 15.12.2020.

Суддя В.В. Шморгун