ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020м. ДніпроСправа № 904/5482/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (м.Кам`янське, Дніпропетровської області)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про стягнення шкоди, заподіяної при перевезенні вантажу, в розмірі вартості відповідальної недостачі у сумі 31 004 грн. 80 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, в розмірі вартості відповідальної недостачі у сумі 31 004 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2020 року зі станцій Миколаїв Одеської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" здійснило відправлення вагону № 62311865 завантаженого вугіллям кам`яним, за залізничною накладною № 40861346 на станцію Правда Придніпровської залізниці, одержувач - ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод". На станції призначення - Правда Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійну видачу вантажу, під час якої було виявлено нестачу вантажу. Встановлена недостача вантажу документально підтверджена комерційним актом № 451701/38 від 24.06.2020.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

З урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів складає 1 %, відповідальна вагова недостача становить суму 31 004 грн. 80 коп.

Вказані обставини призвели до завдання збитків, що виникли з вини залізниці під час перевезення вантажу, внаслідок чого, на підставі статті 113 Статуту залізниць України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 31 004 грн. 80 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 08.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 49954/20 від 22.10.2020), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на наступне:

- вартість вантажу повинна визначатися виключно на підставі документів, наданих вантажовідправником. Згідно з накладною вантажовідправником є ТОВ "Метінвест-Шіппінг";

- відповідно до статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Пунктом 27 Правил видачі вантажів визначено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані;

- в графі 20 накладної № 40861346 вказано, що вологість становить 9,94 %, тому до вантажу, що перевозився у вказаній накладній у вагоні № 62311865 повинна застосовуватись норма недостачі у розмірі 2%;

- з урахуванням вказаного, відповідач здійснив контррозрахунок, за результатами якого визначив нестачу з урахуванням природної втрати - 8 368 кг;

- відповідач також заперечує проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач не надав акт приймання-передання послуг, що унеможливлює перевірку достовірності затрачених коштів;

- окрім цього, у прохальній частині позивач не вказує суму, яку намагається стягнути на правничу допомогу;

- враховуючи незначну складність справи № 904/5482/20, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, сума у розмірі 3 201 грн. 85 коп., заявлена позивачем у якості гонорару адвоката, є спробою покласти на відповідача цілком неспівмірні з ціною позову витрати.

Від позивача надійшла заява (вх. суду № 51574/20 від 02.11.2020), в якій він просив приєднати до матеріалів справи докази та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 201 грн. 85 коп., посилаючись на таке:

- в межах цієї справи позивач отримав правову допомогу на загальну суму 2 210 грн. 85 коп.;

- вартість послуг узгоджена сторонами, про що свідчить акт № 1 від 21.10.2020 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою № 4 від 24.09.2020 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 18/144 від 26.03.2018;

- на підставі зазначеного акту Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога" позивачу виставлено рахунок № 745 від 21.10.2020.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 52322/20 від 05.11.2020), в якій він заперечує проти доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що вартість вантажу безпосередньо вказана у рахунку-фактурі № 93330784 від 20.06.2020, який було виставлено постачальником за господарським договором; вказана у накладній 9,94% вологість вугілля є показником якості товару, відповідно до умов договору і не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення, які характеризують його фізичний стан.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. суду № 53333/20 від 11.11.2020), в яких він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо вартості вантажу та норми недостачі, а також на незначну складність справи під час аналізу розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки в усіх учасників справи було достатньо часу для подання як заяв по суті справи так і доказів, на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи вказане, а також перебування судді Фещенко Ю.В. у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням в період з 16.11.2020 по 05.12.2020, відповідно до наказу № 655-В від 06.11.2020, дана справа розглянута в межах розумних строків.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору перевезення вантажу залізничним транспортом; факт надання послуг; наявність перевізних документів - залізничних накладних; наявність або відсутність факту недостачі, правомірність здійсненого розрахунку заявленої до стягнення суми недостачі.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 04.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" (далі - позивач, покупець) укладено договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11717/20/485 (далі - договір, а.с. 17-18), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні або матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

За змістом пункту 2.1. договору кількість, номенклатура ресурсів вказується в специфікаціях до договору, яка є невід`ємною частиною (далі - специфікація).

Відповідно до умов пункту 4.1. договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, вказані в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у зв`язку з тим, що здійснення поставок ресурсів має ритмічний безперервний характер при постійних зв`язках з покупцем, сторони дійшли згоди щодо встановлення наступної періодичності оплат за поставлені ресурси: протягом строку, зазначеного в специфікації; не рідше одного разу на місяць: не пізніше останнього числа місяця.

У пункті 5.4. договору сторони визначили, що загальну суму договору складає сума вартісних показників ресурсів, що вказані у всіх специфікаціях, по яким поставляються ресурси.

У пункті 10.2. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за договором.

У додатковій угоді № 1 від 01.10.2019 до договору сторони дійшли згоди пункт 10.2. договору викласти в наступній редакції:

- "Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором." (а.с.21).

Так, в матеріалах справи наявна специфікація № 89 від 20.06.2020, в якій сторони узгодили поставку: вугілля Г, концентрат Г (0-50) Розріз Талдинський-західний, виробник ТОВ "Розріз Талдинький-західний", країна походження Росія; у кількості 988,45 мт на загальну суму 3 392 372 грн. 26 коп.; вантажоодержувач - ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод": ресурси вважаються прийнятими покупцем по кількості - згідно з кількістю, зазначеною у залізничній накладній; поставка узгодженої партії ресурсів оформлюється актом прийому-передачі, який підписується постачальником і покупцем (а.с.22).

На виконання умов договору та специфікації постачальник зі станції Миколаїв-вантажний Одеської залізниці здійснив відправлення вагону № 62311865, навантаженого вугіллям кам`яним, згідно з залізничною накладною № 40861346 на станцію Правда Придніпровської залізниці, одержувачем за якою є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" (покупець за вказаним вище договором).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що вантажовідправником за спірним перевезенням є ТОВ "Метінвест-Шиппінг", отже саме вказаною особою має бути виставлено рахунок на оплату товару (вантажу), який буде належним доказом його вартості; такий рахунок в матеріалах справи відсутній.

Судом відхиляються вказані заперечення відповідача, оскільки у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором № 0103/11717/20/485 від 04.12.2018) сторонами є постачальник - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" та покупець - ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод".

При цьому, згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, сторони реалізуючи принцип свободи договору, саме в такий спосіб врегулювали свої господарські відносини, отже за договором постачальником виступав ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", що і зумовило виставлення рахунків саме постачальником (стороною договору), та що не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку з відшкодування відповідальної недостачі за спірним перевезенням.

При цьому, будь-яких заперечень щодо завантаження та відправлення вантажу постачальником за договором в особі ТОВ "Метінвест-Шіппінг" позивач під час розгляду справи не висловлював, вважає обов`язок з поставки товару виконаним постачальником належним чином.. Крім того, відправник вантажу (ТОВ "Метінвест-Шіппінг") не є постачальником товару і тому не може визначати вартість товару для позивача. Наведені обставини узгоджуються із положеннями статті 924 Цивільного кодексу України та статті 314 Господарського кодексу України, якими встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Отже, розмір відповідальності пов`язується законодавцем виключно із фактичним розміром шкоди.

Враховуючи вказане, судом відхиляються заперечення відповідача в частині ненадання належних доказів вартості вантажу, а також ненадання договору між постачальником та вантажовідправником.

Відповідно до положень статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Отже, відповідно до вказаної накладної № 40861346 залізниця зобов`язалась доставити вантаж на станцію Правда Придніпровської залізниці; одержувач - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" (позивач).

При цьому, вагон № 62311865, який прибув по залізничній накладній № 40861346, був виданий вантажоотримувачу - ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" відповідно до статті 52 Статуту залізниць України зі складанням комерційного акта № 451701/38 від 24.06.2020, в якому зафіксовано ознаки несхоронного перевезення, а саме: у розділі Д (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) зазначено, що згідно документа брутто не вказано, тара - 23 400 кг, нетто - 66 600 кг; вантаж маркований вапном. Насправді виявилося: брутто - 80 300 кг, тара з документа - 23 400 кг, нетто - 56 900 кг, що менше ніж вказано в документі на 9 700 кг. Під час огляду вагону № 62311865 виявилося: навантаження нижче бортів вагону на 400 мм не рівномірне, не марковане. По ходу поїзда над 2-7 люками мається поглиблення довжиною - 8000 мм, на ширину вагона, глибиною - 1300 мм. Комісійне переважування проводилося на 150-ти тоних електронних вагах ПрАТ ДКХЗ № 064 повірених 13.03.2020 при повній зупинці, без розчепу. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг (а.с.13).

Комерційний акт складений згідно з Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855).

При цьому, як вбачається з залізничної накладної № 40861346 (графа 28) завантаження у вагон № 62311865 було здійснено відправником - ТОВ "Метінвест-Шіппінг" (а.с.13).

Слід відзначити, що жодних письмових зауважень, щодо непридатності для перевезення вантажу навалом у вагоні № 62311865 в комерційному відношенні працівниками залізниці зроблено не було.

Даний факт свідчить про те, що вантажовідправник підготував вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування та здійснював навантаження з виконанням Технічних умов, про що і зазначено у графі 20 залізничної накладної № 40861346 - вантаж розміщено й закріплено згідно з пунктом 3.1. глави 14 додатка 3 до СМГС.

Після завантаження вугілля кам`яного та виставляння завантаженого вагону для відправлення, зазначений у спірній накладній вагон було перевірено працівниками Залізниці в комерційному та технічному відношенні. Залізниця, оглянувши поданий до перевезення вагон за спірною залізничною накладною № 40861346, прийняла його до перевезення, проставивши календарний штемпель станції Миколаїв-Вантажний в оформленій накладній. Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо комерційної або технічної несправностей Залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до комерційного і технічного стану вагоніу. Доказів іншого матеріали справи не містять та сторонами суду не повідомлено.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірній залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

З приводу визначення вартості недостачі вантажу, а також правовірності здійсненого позивачем розрахунку суд зазначає слідуюче.

Згідно із пунктом 5.1. договору оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті Україна шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі.

У відповідності до умов договору, постачальником було виставлено позивачу рахунок на оплату № 93330784 від 20.06.2020 на суму 2 041 017 грн. 54 коп. (а.с.14), який у повному обсязі було оплачено позивачем відповідно до платіжного доручення № 5 від 23.09.2020 (а.с.16).

При цьому, приймання-передача товару на загальну суму 2 041 017 грн. 54 коп., в тому числі і поставленого по залізничній накладній № 40861346 вугілля зафіксовано в Акті приймання-передачі вугільної продукції № 93330784 від 20.06.2020 (а.с.15).

Позивач розрахував вартість нестачі вантажу та просить стягнути її з відповідача, мотивуючи це тим, що оскільки вагон № 62311865 з вантажем були прийняті залізницею до перевезення без зауважень до відправника, вантаж прибув у технічно справному вагоні, враховуючи дані, наведені в комерційному акті № 451701/38 від 24.06.2020, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу у спірних правовідносинах в силу статті 110 Статуту залізниць покладається на залізницю.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 31 004 грн. 80 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон з горішком коксовим був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні вантажів у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива.

При цьому, судом визнається правомірним посилання позивача, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 1% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах з огляду на таке.

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) "Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля" (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 "Палива мінеральні; нафта та продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні".

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, при видачі вантажів, які відносяться до мінерального паливо, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить - 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

При цьому судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу не було враховано, що вантаж у вагоні № 62311865 мав вологість 9,94%, таким чином при видачі вантажів маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах.

Так, у пункті 2.1 розділу Загальних характеристик основних властивостей, якісних показників та компонентів вугілля Інструкції "Про порядок та умови поставки, закладення, зберігання і відпуску вугілля державного резерву на пунктах відповідального зберігання", затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.10.2012 № 1157 зазначено, що вугілля - це тверда горюча осадова порода, що утворилася переважно з відмерлих рослин унаслідок їх біохімічних, фізико-хімічних та фізичних змін. Вугілля складається з органічних речовин та мінімальних домішок. Основними елементами, що входять в органічну масу вугілля, є вуглець, водень, кисень, азот та органічна сірка. У вугіллі містяться також хімічні з`єднання деяких металів. Для оцінки вугілля як палива його умовно поділяють на горючу масу, яка є безводною та беззольною частиною вугілля, та негорючу - баласт, що складається із золи та вологи.

Щодо вологості вугілля у 9,94% (та зокрема застосованої до нього відповідачем норми недостачі у 2%) слід відзначити, що такий висновок відповідача є невірним, та таким, що не відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010. Відповідно до Таблиці № 1 "Якісні, технологічні та фізико-механічні показники вугілля" технічних умовах ДСТУ 7146:2010 "Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб", вказано, що загальна волога на робочий стан палива ДГ 13-100 повинна бути не більше ніж - 14%. Проте відповідач посилається на те, що цей показник ще нижчий - 9,94%. Тобто, суд приходить до висновку, що вугілля кам`яне здане до перевезення в нормальному сухому стані при природній вологості 9,94% (до 14%), що відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010. Тому, для визначення норм природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто потрібно застосовувати - 1% маси, зазначеної в перевізних документах, відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

З огляду на те, що у залізничній накладній № 40861346 зазначено, що за нею перевозилося вугілля кам`яне марки "Г", G-Goal (0-50), вологість 9,94%, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення відповідальної недостачі вугілля кам`яного з урахуванням норми недостачі, яка становить 1% маси.

Отже, поданий до суду розрахунок позивача є обґрунтованим та відповідальна недостача вугілля кам`яного у вагоні № 62311865 під час перевезення становить 31 004 грн. 80 коп.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу вугілля кам`яного слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

У відповідності до статті 129 Статуту залізниць України обставини, засвідчені комерційним актом, є підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву;

- у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Статус адвоката Журавель Ірини Павлівни підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ДП № 4287 від 17.05.2020.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2018 між Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога" (далі - Адвокатське об`єднання) та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" (далі - клієнт) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №18/144 (далі - договір №18/144), відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають у процесі господарської діяльності Клієнта в порядку та на умовах, визначених договором (пункт 1.1 договору № 18/144).

Зміст, умови та строки виконання покладених Клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань узгоджується сторонами шляхом укладення додаткових угод до договору (пункт 1.2 договору № 18/144).

Відповідно до пункту 3.1. договору № 18/144 Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу шляхом:

- усного та письмового консультування по судовим справам за участі Клієнта та питанням, що виникають у процесі господарської діяльності Клієнта;

- підготовки процесуальних документів по судовим справам за участі Клієнта;

- представляти інтереси Клієнта перед будь-якими фізичними та юридичними особами (у тому числі, нерезидентами), (незалежно від їх форми власності та підпорядкування, підприємствами, установами, організаціями, органами державної влади та місцевого самоврядування, в усіх правоохоронних, контролюючих та наглядових органах, органах, нотаріату та органах Міністерства юстиції України, у будь-яких судах всіх ланок, у тому числі судах загальної юрисдикції, господарських, адміністративних та третейських судах, іноземних (закордонних) судах, міжнародних арбітражних судах (Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України та інші);

- виконувати інші дії за погодженням з Клієнтом;

- при виконанні своїх обов`язків керуватися чинним законодавством України і цим договором.

Відповідно до умов пункту 3.2 договору № 18/144 за результатом надання послуг, але не пізніше 2 числа місяця, наступного за звітним, Адвокатське об`єднання надає Клієнту Акт надання послуг (Акт прийому-передачі наданих послуг).

Згідно з пунктом 4.1 договору № 18/144 Клієнт зобов`язується:

а) своєчасно забезпечувати Адвокатське об`єднання всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених цим договором, у тому числі узгодженими сторонами:

- складом та кількістю примірників документів;

- інформацією;

б) надавати документи та інформацію, в узгоджений сторонами строк, а процесуальні та інші документи, отримані із суду та іншим органів, підприємств, організацій, що стосуються змісту покладених Клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань, - негайно після їх отримання;

в) своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги Адвокатського об`єднання на умовах договору.

У пункті 5.1. договору сторони погодили, що загальна вартість послуг по цьому Договору не перевищує 200 000 грн. 00 коп. Вартість послуг за виконання покладених Клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань складає 5 000 грн. 00 коп без ПДВ на місяць. Сторони мають право, шляхом укладення додаткових угод до цього Договору, узгодити виконання Адвокатським об`єднанням додаткових завдань за додаткову оплату, розмір якої узгоджується сторонами в даній додатковій угоді.

Додатковою угодою № 2 від 01.11.2019 до договору № 18/144 сторони дійшли згоди щодо продовження дії договору до 31.12.2020.

В подальшому , додатковою угодою № 4 від 24.09.2020 до договору № 18/144 Адвокатське об`єднання та Клієнт визначили, зокрема, вартість послуг та порядок оплати.

Так, на підтвердження факту та обсягів наданих послуг, позивач подав Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 за Додатковою угодою № 4 від 24.09.2020 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) на суму 2 201 грн. 85 коп., розрахунок розміру винагороди з детальним наведенням видів (назв) послуг, затраченого часу та їх вартості - всього на суму 2 201 грн. 85 коп., а також рахунок на оплату № 745 від 21.10.2020 на вказану суму.

Відповідно до розрахунку розміру винагороди, вартість наданих послуг становить 2 201 грн. 85 коп., з яких:

- усна консультація клієнта, узгодження правової позиції - 315 грн. 30 коп.;

- збір доказів (підготовка письмових документів: листи, запити) - 315 грн. 30 коп.;

- перевірка та підготовка документів - 315 грн. 30 коп.;

- складання позовної заяви - 945 грн. 90 коп.;

- гонорар за складність справи (1% від ціни позову) - 310 грн. 05 коп.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Здійснивши аналіз суті та вартості кожної наданої послуги, суд дійшов до висновку, що посилання відповідача на їх цілком неспівмірність з ціною позову та складністю справи, є необґрунтованою та суб`єктивною думкою відповідача, яка не підтверджена жодним доказом.

Суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують обґрунтованість його витрат на адвоката, у зв`язку з чим суд задовольняє вимоги щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката - Журавель Ірини Павлівни у розмірі 2 201 грн. 85 коп. Доводи Відповідача щодо неспівмірності відхиляються судом з огляду на явно незначний розмір цих витрат, розмір яких повністю співмірний зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Враховуючи, що у даній справі відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 201 грн. 85 коп., яка заявлена до стягнення позивачем.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 2 201 грн. 85 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, заподіяної при перевезенні вантажу, в розмірі вартості відповідальної недостачі у сумі 31 004 грн. 80 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (51901, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Колеусівська, будинок 1; ідентифікаційний код 05393085) - 31 004 грн. 80 коп. - вартості нестачі вантажу, 2 102 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору, 2 201 грн. 85 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписаний - 15.12.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко