ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1360/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Кузнецова В.О.,

Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року (суддя Ліпинський О.В.)

у справі № 904/1360/20

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський», м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 217 514,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось 10.03.2020 року до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» про стягнення заборгованості у розмірі 217 514, 36 грн., з яких 88 385, 01 грн. - основний борг, 57 000, 05 грн. - пеня, 19 798, 06 грн. - 3 % річних, 52 331, 24 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року по справі №904/1360/20 позов задоволено. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - 88 385,01 грн. основного боргу, 57 000,05 грн. пені, 19798,06 грн. 3 % річних, 52 331,24 грн. інфляційних втрат, 3 262,72 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2019 по справі № 904/1360/20 та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, що відповідач про розгляд справи не був належним чином повідомлений, оскільки не отримував ані від суду, ані від позивача копію позовної заяви та доказів, наданих позивачем до суду, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати докази, які свідчать про здійснення розрахунків за договором про переведення боргу згідно графіку без прострочень. На підтвердження своєчасності погашення заборгованості, апелянтом було надано графік погашення заборгованості за використаний природний газ (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК «Нафтогаз України») ОСББ «Первозванівський», який погоджено рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради; виписки із банку та акти звіряння розрахунків.

Таким чином, апелянт вважає, що висновки суду І інстанції про невиконання відповідачем зобов`язань за договором про переведення боргу є помилковими, та судом передчасно і необґрунтовано стягнуто з відповідача штрафні санкції, інфляційні витрати та три проценти річних.

Крім того, наголошує на допущених порушеннях ч. 6 ст. 232 ГК України при розрахунку розмір у пені та періоду нарахування, що не було перевірено судом.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 року у справі №904/1360/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі №904/1360/20, призначено судове засідання на 01.10.2020 року о 14:00 год.

07.09.2020 року від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін та не приймати докази надані відповідачем до апеляційної скарги.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 09.09.2020 року надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2020 вирішено судове засідання у справі, призначене на 01.10.2020 о 14:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» або його представника - Пясецкого Д.В. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

15.09.2020 року від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, які містять докази погашення заборгованості відповідно до погодженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради графіку погашення заборгованості за використаний природний газ (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК «Нафтогаз України») ОСББ «Первозванівський» станом на дату подання клопотання.

24.09.2020 року від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли заперечення на клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи, відповідно до яких позивач просить не приймати докази, які надані відповідачем до клопотання від 14.09.2020 № 611-г/2020.

15.09.2020 року від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії акту звіряння рахунків за договором про переведення боргу від 12.01.2018 р. № 3385/1718, укладеним з Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та графіком погашення заборгованості, станом на 31.07.2020 р.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020, проведеного на підставі перебування у відпусці судді Кузнецова В.О., для розгляду справи №904/1360/20 визначено колегію у складі Головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2020 року розгляд справи № 904/1360/20 призначено в судове засідання на 15.10.2020 року о 16 год. 30 хв.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 02.10.2020 року надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 вирішено судове засідання у справі, призначене на 15.10.2020 о 16:30 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» або його представника - Пясецкого Д.В. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020, проведеного на підставі усунення обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід з відпуски судді Кузнецова В.О., для розгляду справи №904/1360/20 визначено колегію у складі Головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Чередко А.Є.

У судовому засіданні 15.10.2020 року оголошено перерву до 19.11.2020 на 15 год. 00хв.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 22.10.2020 року надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 вирішено судове засідання у справі, призначене на 19.11.2020 року о 15:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» або його представника - Пясецкого Д.В. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

29.10.2020 року від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач зазначає, що наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу.

17.11.2020 року від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, які містять докази погашення заборгованості відповідно до погодженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради графіку погашення заборгованості за використаний природний газ (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК «Нафтогаз України») ОСББ «Первозванівський» станом на дату подання клопотання.

17.11.2020 року від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що відповідач сплачує щомісячні платежі у повній відповідності до графіку та договору про переведення боргу, при цьому протягом виконання договору про переведення боргу, сума боргу зменшувалась пропорційно оплатам за графіком і акти не містили інформації щодо наявності санкцій до відповідача. Також, відповідачем повідомлено, що станом на дату подання письмових пояснень, розмір заборгованості за договором про переведення боргу складає 6 798,86 грн. та відповідає графіку погашення заборгованості.

У судовому засіданні 19.11.2020 оголошено перерву до 10.12.2020 на 16 год. 30хв.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 20.11.2020 року надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 вирішено судове засідання у справі, призначене на 10.12.2020 о 16:30 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» або його представника - Пясецкого Д.В. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

26.11.2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» подано заяву, якою повідомлено про зміну електронної адреси пошти ОСББ «Первозванівський», яка відбулась 19.11.2020 року та витяг з сайту «Укрпошти» відповідно до якого відсутні дані про направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.

30.11.2020 року від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач просить при розгляді справи врахувати позицію Верховного суду у справі № 910/12765/19.

07.12.2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» подано письмові пояснення, у яких відповідач зазначає, що ОСББ «Первозванівський» є неприбутковою установою, яка здійснює діяльність за рахунок внесків співвласників. Також зазначає, що відповідач виконує п. 12 Постанови КМУ від 22.03.2017 р. № 187, а саме сплачує щомісячні платежі у повній відповідності до графіку та договору про переведення боргу.

В судове засідання 10.12.2020 р. з`явилися уповноважені представники сторін. Заявник апеляційної скарги (представник відповідача) підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на відсутності підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.09.2016 року між Позивачем (Постачальником) та ТОВ «Перспектива Інвестмент» (Споживачем) укладено договір постачання природного газу №4631/1617-ТЕ-4 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України). (п. 1.3. Договору).

Пунктом 2.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 року передбачено, що Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 1200 тис. куб. метрів 1200000 (куб. метрів), у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів); за період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 59, тим. куб м.

Згідно п. 3.1. Договору Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

-природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

-імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць.

Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору. (п 3.2. Договору).

Згідно п. 5.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 року регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 р. № 187.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.). (п. 5.2. Договору).

Пунктом 5 Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 року ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - % Усього до сплати разом з додатком на додану вартість 5 930,40 грн.

Відповідно до п 5.3. Договору реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в пункті 5.2 цього договору, здійснюється за умови:

-наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством);

-виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно п. 6.1. Договору Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

На виконання умов Договору Позивач поставив ТОВ «Перспектива Інвестмент» за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року природний газ на суму 5 375 789,00 грн., що підтверджується актами приймання передачі (а.с 38-49).

ТОВ «Перспектива Інвестмент» за отриманий природний газ розрахувався частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед Позивачем.

12.01.2018 року між Позивачем (Кредитором), ТОВ «Перспектива Інвестмент» (Первісним боржником) та Відповідачем (Новим боржником) укладено договір про переведення боргу № 3385/1718 (надалі - Договір про переведення боргу).

Згідно п 1.1 Договору про переведення боргу, за цим Договором за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором постачання природного газу від 20.09.16 р. №4631/1617-ТЕ-4 (далі - Зобов`язання), укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому Зобов`язанні та замінює Первісного боржника у Зобов`язанні.

Відповідно до п 1.2 Договору про переведення боргу, Кредитор дійсним дає згоду на заміну Первісного боржника у Зобов`язанні Новим боржником та на укладання цього Договору на встановлених у ньому умовах.

Пунктом 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 244 758,79 гривень (двісті сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят вісім гривень 79 коп.).

Сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1. Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою Сторін (п.2.2. Договору про переведення боргу)

За цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 20.09.16 р. №4631/1617-ТЕ-4. Новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п. 2.1. статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором постачання природного газу від 20.09.16 р. № 4631/1617-ТЕ-4 (п. 3.1., 3.2. Договору про переведення боргу).

Згідно п. 3.3., 3.4. Договору про переведення боргу Первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором передати Новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього Договору. Новий боржник має право висувати проти вимог Кредитора всі заперечення, засновані на відносинах між Кредитором і Первісним боржником.

Відповідно до п. 4.1. Договору новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором постачання природного газу від 20.09.2016 року №4631/1617-ТЕ-4.

Як зазначає Позивач, оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно, внаслідок чого непогашеною залишилася основна заборгованість в розмірі 88 385,01 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в сумі 217 514,36 грн., з яких 88 385,01 грн. - основний борг, 57 000,05 грн. - пеня, 19 798,06 грн. - 3 % річних, 52 331,24 грн. - інфляційні втрати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч.4 ст.179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналогічні приписи закріплені ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України, а саме, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами статті 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено в апеляційній скарзі, відповідач своєчасно здійснював платежі за договором про переведення боргу відповідно до графіку, на користь чого свідчать виписки банку, бухгалтерські довідки, акти звіряння розрахунків станом на 30.04.2018 р., від 30.09.2019 р..

На підтвердження зазначених обставин, апелянтом додано до апеляційної скарги банківські виписки на 39 арк. (а.с. 24-62, т.2) засвідчені уповноваженою особою та печатками банку. Крім того надано довідки ОСББ «Первозванівський» щодо стану заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» та акти звіряння розрахунків (а.с. 65-66, т.2) з яких вбачається, що наведені платежі приймаються НАК «Нафтогаз України» за договором № 3385/1718 від 12.01.2018 року про переведення боргу.

Перевіривши надані докази, колегія суддів доходить висновку, що вони стосуються саме договору, на підставі якого позивачем заявлено стягнення до відповідача спірної суми заборгованості.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення 14.07.2020 року не враховано, що станом на вказану дату відповідачем була частково погашена заборгованість, і дійсний розмір боргу становив 47 591,85 грн.

Крім того, з урахуванням того, що наведені платежі проводяться відповідачем згідно графіку, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного перегляду справи відповідач продовжував здійснювати погашення боргу, на підтвердження чого відповідачем надано бухгалтерські довідки ОСББ «Первозванівський» від 10.11.2020 р. № 14 про сплату періодичних платежів та розміру поточної заборгованості за договором про переведення боргу від 12.01.2018 р. № 3385/1718, укладеним з Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та графіком погашення заборгованості, станом на 10.11.2020 р., відповідно до якої ОСББ «Первозванівський» сплачено 237 960,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 579 від 20.02.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 580 від 20.02.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 609 від 13.03.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 646 від 16.04.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 664 від 14.05.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 575 від 26.06.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 612 від 24.07.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 676 від 18.09.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 713 від 22.10.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 726 від 21.11.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 748 від 20.12.2018 р. на суму 6798,86 грн.; № 18 від 21.01.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 51 від 20.02.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 100 від 26.03.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 131 від 22.04.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 150 від 20.05.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 174 від 20.06.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 198 від 19.07.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 238 від 20.08.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 257 від 20.09.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 270 від 18.10.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 289 від 20.11.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 305 від 20.12.2019 р. на суму 6798,86 грн. ; № 325 від 20.01.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 313 від 20.02.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 333 від 20.03.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 334 від 21.04.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 345 від 20.05.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 343 від 19.06.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 366 від 20.07.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 397 від 12.08.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 349 від 25.08.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 394 від 09.09.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 417 від 02.10.2020 р. на суму 6798,86 грн. ; № 435 від 06.11.2020 р. на суму 6798,86 грн. та банківськими виписками, які підтверджують зарахування коштів, сплачених за вищезазначеними платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 24-62, 89, 90, 162-164 т. 2).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги, що на момент здійснення апеляційного перегляду справи, відповідачем частково здійснено оплату заборгованості, а саме в розмірі 81 586,32 грн. (із суми основного боргу 88 385,01 грн.), в зв`язку з чим, провадження в частині стягнення 81 586,32 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо посилань скаржника на Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», затвердженого постановою КМУ № 187 від 22.03.2017 р., та доводів про те, що даним графіком погоджено строк оплати та суму заборгованості за спожитий газ по спірному договору до 01.01.2021 року, тому оплата боргу по графіку є належним виконанням зобов`язань за договором, апеляційним судом враховується наступне.

У письмових поясненнях від 07.12.2020 року, скаржник зазначає про те, що судом першої інстанції у розгляді справи не враховано те, що наявність графіка погашення заборгованості, який наданий на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, змінює строки і періодичність виконання зобов`язань зі сплати вже поставленого газу, проте не змінює порядок розрахунків.

Так, колегією суддів встановлено, що на виконання пункту 12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187, складений графік погашення заборгованості за використаний природний газ (який погоджений рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради).

Згідно з пунктом 12 названого Положення НАК «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу виробнику теплової енергії за умови, зокрема:

- укладення виробником теплової енергії з НАК «Нафтогаз України» договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

- відсутності у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» за використаний природний газ; або

- відсутності у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за спожитий до 1 січня 2017 року природний газ за всіма укладеними з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ; або

- рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків; або

- наявності укладеного договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно з типовим договором…; або

- надання НАК «Нафтогаз України» та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК «Нафтогаз України»), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК «Нафтогаз України», а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, графік погашення заборгованості є необхідним виключно для того, щоб АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підтвердило номінацію та здійснило постачання природного газу виробнику теплової енергії на наступний опалювальний місяць в умовах існуючої заборгованості.

Колегія суддів при вирішенні даної справи враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведену у постановах від 26.02.2020р. у справі № 905/755/19 та від 19.11.2020р. у справі № 910/12765/19 про те, що наявність такого графіка не змінює умови договору постачання природного газу, в тому числі порядок розрахунків, не скасовує та не обмежує відповідальність споживача перед постачальником за невиконання обов`язків з оплати за поставлений природний газ, відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами Договору, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

Необхідно також наголосити, що будь - які зміни до Договору в частині умов та порядку розрахунків, у зв`язку з затвердженням графіку погашення заборгованості, сторонами не вносилися.

Так, наявні в матеріалах справи докази засвідчують, що розмір боргу відповідача перед позивачем станом на 10.12.2020 року становить 6 798,86 грн. й позивачем ці обставини не заперечуються.

З огляду на все вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині заявлення до стягнення основного боргу в сумі 6798,69 грн., доказів погашення якого станом на 10.12.2020 року скаржником суду не надано, відтак рішення в цій частині про задоволення вимог є законним та не підлягає скасуванню.

З приводу доводів апелянта щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні приписи закріплено у ст.ст. 7, 11 ГПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників більш широкої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08.04.2010).

До того ж ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання».

В своєму рішенні у справі «Ріпан проти Австрії» ЄСПЛ наголосив, що проведення публічних судових засідань є основоположним принципом, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції. Саме публічність захищає сторони від таємного здійснення правосуддя за відсутності прискіпливої уваги суспільства (п. 27). Європейський суд не одноразово нагадував про цей принцип, зокрема, і в справах, в яких відповідачем виступала Україна (див. п. 55 рішення Суду у справі «Лучанінова проти України»).

Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом.

В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватись до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Суттєво те, щоб сторони могли належним чином брати участь у провадженні перед «судовим органом» (див., mutatismutandis, рішення по справі «Кєроярві проти Фінляндії» (Keroja?rvi v. Finland) від 19 липня 1995 р., серія A № 322, с. 16, п. 42, прикінцева частина).

Суд відзначав, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (LoboMachado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reportsof Judgmentsand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?st Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін... означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду (див. рішення Суду у справі Жук проти України, no. 45783/05, від 21.10.2010).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

У будь-якому випадку має бути гарантований доступ до матеріалів, що є «життєво важливими» для результатів справи (рішення у справі «Мак Майкл проти Сполученого Королівства» (Mc Michael v. The United Kingdom), пп. 78- 82).

У рішенні від 26.07.2018 у справі «Bartaia v. Georgia» Європейський суд з прав людини відзначив, що питання особистої присутності, форми розгляду - усного чи письмового, а також юридичного представництва взаємозв`язані. Тому повинні аналізуватися в ширшому контексті гарантії «справедливого судового розгляду», передбачені в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, учасникові судочинства повинна бути дана можливість представити свою справу в умовах, які не призводять до «істотної незручності» порівняно з його опонентом. Право на справедливий судовий розгляд серед іншого включає право сторін висловлювати зауваження, які вони вважають такими, що стосуються справи. Причому це повинне бути не ілюзорне, а практичне й ефективне право. Таким воно може вважатися тільки в тому випадку, якщо суд фактично «чує» сторону, тобто її твердження належним чином аналізуються.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (див. рішення Суду у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України, no. 20347/03, від 12.03.2009). Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. рішення Суду у справі Наталія Михайленко проти України, no. 49069/11, від 30.05.2013).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) may рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 cт. 6 Конвенції.

Згідно ч. 1-3 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ГПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

А за приписами ч. 10-11 цієї статті судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у даній справі № 904/1360/20 повідомлявся про відкриття провадження у справі та подальший її рух виключно шляхом направлення ухвал суду на електронну адресу, без їх направлення в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, відповідач у даній справі не був належним чином повідомлений про розгляд справи та дати судових засідань.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє заперечення НАК «Нафтогаз України» щодо долучення наданих апелянтом під час перегляду справи в апеляційному порядку доказів погашення заборгованості (банківських виписок), оскільки відповідач був позбавлений можливості надати їх під час розгляду справи в суді першої інстанції з об`єктивних причин.

В той час, як наведені докази підтверджують обставини, коло встановлення яких входить до предмету доказування та безпосередньо впливає на правильність вирішення спору.

Щодо доводів скаржника з приводу необґрунтованості нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У частині 6 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

«Відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом про стягнення неустойки, позивач повинен довести наявність правових підстав для притягнення боржника до такого виду цивільно-правової відповідальності» (висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 21.05.2019 року у справі № 908/1473/18).

Згідно з п. 1.1 Договору про переведення боргу №3385/1718 від 12.01.2018 року, Первісний боржник, за згодою Кредитора переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором постачання природного газу від 20.09.2016 № 4631/1617-ТЕ-4, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у Зобов`язанні та змінює Первісного боржника у Зобов`язанні.

Відповідно до п. 3.1 Договору про переведення боргу, до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена цим Договором, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 20.09.2016 № 4631/1617-ТЕ-4.

Пунктом 3.2 Договору про переведення боргу визначено, що Новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, визначеній цим Договором, в порядку та на умовах, визначених Договором постачання природного газу від 20.09.2016 № 4631/1617-ТЕ-4.

Крім цього, відповідно до п. 4.1 Договору про переведення боргу, Новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором постачання природного газу від 20.09.2016 № 4631/1617-ТЕ-4.

Отже, з огляду на викладене, позивач має право нараховувати відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на переуступлену суму боргу та вимагати їх сплати.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., згідно яких розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання, зважаючи на те, що сторонами не визначено інший розмір процентів, перевіривши правильність розрахунків та межі граничного строку нарахування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат і наявності підстав для їх задоволення в межах сум, визначених судом першої інстанції, а саме: 19 798,06 грн. 3 % річних та 52 331,24 грн. інфляційних втрат.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість розрахунку відповідачем розміру штрафних санкцій, процентів та інфляційного збільшення, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в Постанові від 02.07.2019р. у справі 925/1641/17.

Крім того, у Постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Наявний в матеріалах справи розрахунок позивача щодо пені, 3% річних та інфляційних збитків, з яким погодився суд першої інстанції, був перевірений колегією суддів на предмет правильності та обгрунтованості розрахунків, арифметичних та методологічних помилок чи невідповідностей умовам договору та приписам законодавства України, виявлено не було.

При цьому, твердження скаржника про нарахування пені з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України спростовується наданими до позовної заяви розрахунками боргу ОСББ «Первозванівський» (а.с. 11-19, т.1), з яких вбачається їх здійснення в межах 6 місячного строку нарахування.

Отже рішення в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права та не підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити заявлений до стягнення розмір пені з огляду на наступні обставини.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин 2-4 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

За приписами частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України, встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки, колегія суддів враховує:

- ступінь виконання зобов`язання (в матеріалах справи наявні докази про сплату відповідачем станом на 10.12.2020 року заборгованості в розмірі 81 586,32 грн. (погашення боргу здійснено на 92,3%, тобто практично в повному обсязі);

- майновий стан відповідача (ОСББ є неприбутковою установою, яка здійснює діяльність за рахунок внесків співвласників);

- поведінку винної особи (відповідач вживає заходи до виконання забов`язань по сплаті заборгованості відповідно до погодженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради графіку погашення заборгованості за використаний природний газ (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК «Нафтогаз України») ОСББ «Первозванівський», який хоч і не є обов`язковим для сторін, але платежі за ним здійснювались відповідачем регулярно і без прострочень в обумовленому розмірі;

- сама по собі заборгованість, що є предметом позову, виникла внаслідок прострочення грошового зобов`язання ТОВ «Персектива Інвестмент», що свідчить про відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

Поміж іншого, колегія суддів враховує відсутність збитків у НАК «Нафтогаз України» внаслідок порушення зобов`язання і доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, з огляду на добросовісність поведінки ОСББ, що виражається в реальному намірі погасити заборгованість та неспівмірність заявлених до стягнення пені по відношенню до існуючої суми боргу (станом на 10.12.2020 року розмір заборгованості за договором про переведення боргу складає 6 798,86 грн., а розмір нарахованої пені становить 57 000,05 грн. тобто значно перевищує суму боргу), колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Необхідно акцентувати увагу на п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, в якому зазначено: за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet V. France, заява №23805/94) ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним, з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 81586,15 грн. та 28 500,02 грн. пені підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нового рішення: про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору щодо стягнення основного боргу в розмірі 81 586,15 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 28 500,02 грн. пені.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1360/20 апеляційний суд залишає без змін.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями 231, 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1360/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1360/20 в частині стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 25, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 81 586,15 грн. основного боргу та 28 500,02 грн. пені - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким:

Закрити за відсутністю предмету спору провадження у справі № 904/1360/20 в частині вимог про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 25, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 81 586,15 грн. основного боргу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 28 500,02 грн. пені. - відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 року у справі № 904/1360/20 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Первозванівський» (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 25, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 476,94 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.12.2020

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов