ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1296/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Сілаєва В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Нерубащенко А.В., посвідчення;

від позивача: Лех А.О., наказ;

від відповідача: Бєлих О.В., довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020, ухвалене суддею Гут С.Ф у м. Одеса, повний текст якого складено 14.09.2020

у справі №916/1296/20

за позовом: Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області

до відповідача: Товариста з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури»

про: стягнення 419 536,22 грн, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» про стягнення з останнього 419 536,22 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки, та сплаченого судового збору за подачу позовної заяви.

Позов мотивовано тим, що з 09.10.2019 по 23.10.2019 Державною екологічною інспекцією Кримського-Чорноморського округу було проведено обстеження земельних ділянок на яких здійснював діяльність Обслуговуючий кооператив «Граніт-2». За наслідками перевірки складено акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природніх ресурсів № 150/07 від 23.10.2019 та встановлено: засмічення земельних ділянок відходами деревини; відсутність договорів на утилізацію даних відходів; укладення між Приватним підприємством «Астра» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2» договору про спільну діяльність від 12.06.2015 № 12/06-15 з метою будівництва обловно-пропускного каналу.

В подальшому позивачем винесено припис № 26 від 25.10.2019, яким зобов`язано Обслуговуючий кооператив «Граніт-2» вжити заходів щодо недопущення засмічення земель та ліквідувати засмічення землі в термін до 18.11.2019. Протоколом про адміністративне правопорушення від 23.10.2019 № 000710 зафіксовано факт псування земель, а саме засмічення земельної ділянки за кад. №:01:003:0008 та постановою від 23.10.2019 № 000707 на директора Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн, який вказане підприємство сплатило за платіжним дорученням № 11 від 30.10.2019.

Також позивачем визначено розмір шкоди від засмічення земельної ділянки в сумі 419 536,22 грн, у зв`язку з чим останній звернувся до Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» з претензією № 100055 від 29.10.2019 про відшкодування шкоди, яку кооператив отримав 12.11.2019, однак залишив без відповіді та задоволення.

Згідно з витягом ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.04.2020 № Обслуговуючий кооператив «Граніт-2» було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури», яке відповідно до вказаного витягу є правонаступником ОК «Граніт-2», а отже несе цивільно-правову відповідальність за вчинені ним правопорушення.

Відповідачем, до моменту звернення до суду не сплачено суму шкоди завданої неправомірними діями, які були виявлені інспекцією та останньою не вжито вичерпних заходів для стягнення такої шкоди починаючи з 29.10.2019, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу з відповідним позовом.

Факт невжиття заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок засмічення земельної ділянки підтверджується листом Інспекції спрямованим на адресу прокуратури області №632/10 від 25.03.2020, з якого зокрема вбачається, що інспекція самостійно з позовом не зверталася та наразі перебуває у процесі ліквідації, що ускладнює можливість звернення до суду з позовом.

У відзиві відповідач просив у задоволені позову відмовити, оскільки в акті №150/07 від 23.10.2019 та в матеріалах справи відсутні жодні посилання та докази, які підтверджували, що засмічення земельної ділянки призвело або може призвести до забруднення навколишнього середовища, оскільки факт наявності сміття, що з`являється в виробничому процесі, не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відтак позивачу необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, чого останнім зроблено не було.

Також позивачем: при складанні акту №150/07 від 23.10.2019 не визначено об`ємні показники засмічення на земельній ділянці, не вказано будь-яку інформацію стосовно вимірювань точної товщини шару відходів, адже об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, мають встановлюватися за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів; при обрахуванні розрахунку розміру шкоди від засмічення земель по ділянці 1 було взято об`єм відходів у розмірі 68,526 куб.м., коефіцієнт засмічення 3, по ділянці 2 13409,6 куб.м, коефіцієнт 4. Проте в акті №150/07 від 23.10.2019 зафіксовано, що було виявлено засмічення земельних ділянок розміром 9,4 м. на 9 м., висотою у трьох точках: 1) 0,23 м; 2) 1,5 м.; 3) 0.7 м. та розміром 68,0 м. на 15,0 м. висотою у трьох точках: 1) 7,0 м.; 2) 0,8 м.; 3) 3,8 м; не зрозуміло яким чином визначено, що саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0008 знаходиться засмічена земельна ділянка, що виключає можливість встановлення дійсного місцезнаходження засміченої земельної ділянки

Фотографії, які позивач подав для залучення до матеріалів справи разом з актом та назвав додатком до акту, на думку відповідача не доводять правильність позиції Інспекції, невідома дата та місце фотографування. Окрім того, в акті № 150/07 про існування будь-яких додатків до нього взагалі не вказано, не вбачається встановлення засміченості за чіткою адресою та місцезнаходження, будь-які супутникові координати перевіряючими особами не встановлювались та не зазначались.

Разом з цим, із поданого позивачем Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.04.2020 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:008 знаходиться в оренді у Приватного підприємства «Астра» на підставі договору на право тимчасового користування землею від 08.04.2006. Отже, не було встановлено того, що засмічена земельна ділянка є земельною ділянкою, що належить відповідачу на праві власності або користування. Таким чином позивачем не доведено факт заподіяння відповідачем шкоди, її розмір та причинний зв`язок між заподіянням шкоди і діяннями відповідача.

Окрім того, відповідачем було подано клопотання про залишення позову у даній справі без руху через недоведеність підстав для представництва прокурором та обставин, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що всі матеріали перевірки отримані посадовими особами відповідача, підписані останнім без зауважень, є чинними, дії позивача щодо складання вказаних матеріалів перевірки не визнані протиправними в судовому порядку. Таким чином, правова позиції прокурора щодо стягнення з відповідача шкоди заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №916/1296/18 у задоволені позову відмовлено.

Означене судове рішення мотивоване недоведеністю наявності шкоди, завданої державі, у сумі 419 536,22 грн, а також порушенням з боку Інспекції вимог положень Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України від 27.10.1997 №171.

Не погодившись з означеним рішенням суду, Виконувач обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначаючи, що документами, які містяться в матеріалах справи повністю підтверджується наявність порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

Апелянтом вказано, що суд: не дослідив достатність та взаємний зв`язок доказів; невірно застосував ст. 11 Закону України «Про відходи», що призвело до невірного висновку відсутності факту псування земель Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2», шляхом засмічення земельних ділянок відходами деревини; неправильно зазначив, що в акті № 150/07 від 23.10.2019 та в матеріалах справи відсутні жодні посилання та докази, які б підтверджували, що засмічення земельної ділянки призвело або може призвести до забруднення навколишнього середовища; не надав оцінки, що за наслідками проведеної перевірки позивачем винесено припис № 26 від 25.10.2019, яким зобов`язано Обслуговуючий кооператив «Граніт-2» вжити заходів щодо недопущення засмічення земель та ліквідувати засмічення землі в термін до 18.11.2019; не враховано, що засмічення земельної ділянки відбулося внаслідок дій Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2», що підтверджується актом перевірки від 23.10.2019, який підписаний без заперечень, постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.10.2019 та добровільно сплаченим штрафом; безпідставно не взяв до уваги розрахунок розміру шкоди від засмічення земель, який здійснено на підставі інформації Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 24.10.2019 № 11-15-0.8-9554/2-19 та Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства; поза увагою залишено той факт, що під час перевірки самим відповідачем надано документи (Витяг ЕЛ № 97364416 від 14.09.2017 та договір № 12/06-15 від 12.06.2015), що підтверджують право оренди на земельну ділянку площею 0,275 га ПП «Астра»; не правильно дійшов висновку про не визначення місця розташування відходів, адже Обслуговуючий кооператив «Граніт-2» зареєстровано на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0008 право власності на будівлю та укладено з Приватним підприємством «Астра» договір про спільну діяльність № 12/06-15 від 12.06.2015, що підтверджує, що Обслуговуючий кооператив «Граніт-2» був єдиним користувачем земельної ділянки на якій виявлено засмічення.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.10.2020 для розгляду заяви визначено судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020: апеляційну скаргу Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №916/1296/20 залишено без руху; встановлено Виконувачу обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 9 439, 56 грн протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; попереджено Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута скаржнику.

13.10.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява за підписом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в якій повідомлено, що за подання апеляційної скарги у справі №916/1296/20 сплачено судовий збір та у додаток до скарги цією заявою направлено оригінал квитанції про сплату судового збору від 07.10.2020 №1632.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №916/1296/20; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 29.10.2020; роз`яснено іншим учасникам справи їх право в строк до 29.10.2020 подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище статті, або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення чи залишення без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» вказало на необґрунтованість доводів апеляційної скарги з огляду на наступне.

В акті №150/07 від 23.10.2019 та в матеріалах справи відсутні жодні посилання та докази, які б підтверджували, що засмічення земельної ділянки призвело або може призвести до забруднення навколишнього середовища, що є обов`язковою ознакою засмічення, а факт наявності сміття, що з`являється у виробничому процесі не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду.

Також розрахунок розміру шкоди у сумі 419 536,22 грн та зміст акту, складеного посадовими особами Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу 23.10.2019 за №150/07 є неналежними доказами правопорушення Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури», оскільки при складанні відповідного акту не визначено об`ємні показники засмічення на земельній ділянці, не вказано будь-яку інформацію стосовно вимірювань точної товщини шару відходів, адже об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, мають встановлюватися за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Окрім того, з акту не вбачається встановлення засміченості за чіткою адресою та місцезнаходженням, будь-які супутникові координати перевіряючими особами не встановлювались і не зазначались.

Фотографії, які позивач подав для залучення до матеріалів справи разом з актом та назвав додатком до акту є неналежними доказами, адже невідома дата та місце фотографування та ними не доводиться правильність позиції Інспекції. До того ж в акті від 23.10.2019 №150/07 відсутнє посилання про існування будь-яких додатків до нього.

Разом з цим, з фактичних обставин та з акту від 23.10.2019 №150/07 вбачається, що не було встановлено того, що засмічена земельна ділянка є земельною ділянкою, що належить саме відповідачу на праві власності або користування, а земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0008 знаходиться в оренді у Приватного підприємства «Астра» на підставі договору на право тимчасового користування землею від 08.04.2006.

В даному випадку позивачем не доведено факт заподіяння відповідачем шкоди, її розмір та причинний зв`язок між заподіянням шкоди і діянням відповідача, не доведено існування протиправної поведінки Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» у вигляді засмічення ґрунту, а відтак відсутній один із складових елементів складу господарського правопорушення, необхідний для стягнення збитків.

Також доказами, що підтверджують позицію, позивач називає акт №150/07, протокол про адміністративне правопорушення від 23.11.2019 (виправлено на 23.10.2019), в яких зазначається про проведення перевірки 16.11.2019, але будь-яких доказів проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в наведену дату до справи не надано.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 справу №916/1296/20 призначено до розгляду на 23.11.2020.

23.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Державної екологічної інспекції в Одеській області, у порядку ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, про заміну позивача у справі №916/1296/20 Державну екологічну інспекцію Кримського-Чорноморського округу на правонаступника Державну екологічну інспекцію в Одеській області.

Відповідно до письмових пояснень (вх. №3175/20/Д3 від 27.11.2020) Державної екологічної інспекції в Одеській області, остання не погодилась з рішенням суду першої інстанції та вказала, що в силу п. в ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель», п. 2 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства» затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища від 27.10.1997 №171 «засмічення» та «забруднення» земельних ресурсів є самостійними та окремими правопорушеннями у природоохоронній сфері. Умовою кваліфікації такого правопорушення як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів. У матеріалах справи наявні достатні та належні докази, що підтверджують факт розміщення будівельних відходів деревини безпосередньо на ґрунті. Крім того, здійснення інструментально-лабораторного контролю при встановленні факту засмічення земель не вимагається. Керуючись положеннями ст.1, 17 Закону України «Про відходи» факт наявності сміття, що з`являється у виробничому процесі є підставою для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодовувати шкоду.

Об`єм відходів (куб. м), що спричинили засмічення розрахований відповідно до п. 3.5.1 Методики за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки: положенням договору про спільну діяльність від 12.06.2019 №12/06-15 укладений між Приватним підприємством «Астра» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2», відповідно до якого спільна діяльність проводиться з метою будівництва обловно-пропускного каналу для вилову рибопродуктів та ряд інших документів, таким чином у результаті робіт Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2» було утворено будівельні відходи деревини; що протоколом про адміністративне правопорушення від 23.10.2019 №000710 державним інспектором Кримсько-Чорноморського округу зафіксовано факт псування земель, а саме засмічення земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0008 і як наслідок, постановою від 23.10.2019 №000707 на директора Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Відповідно до платіжного доручення №11 від 30.10.2019 кооператив сплатив вказаний штраф в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 здійснено заміну позивача у справі №916/1296/20 - Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на правонаступника Державну екологічну інспекцію в Одеській області.

07.12.2020 до канцелярії суду надійшло клопотання від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» Бєлих Олени Валеріївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

У запереченнях на письмові пояснення (вх. №3175/20/Д7 від 07.12.2020) Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» вказало на необґрунтованість доводів Інспекції, адже: в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.11.2019 (виправлено на 22.10.2019) зазначено про проведення перевірки 16.11.2019, але будь-яких доказів проведення такої перевірки не надано; фотографії, які позивач подав для залучення до матеріалів справи разом з актом та назвав додатком до нього є неналежним доказом, оскільки в акті №150/07 відсутнє посилання про існування будь-яких додатків; перевіряючими особами не було встановлено того, що земельна ділянка, яка вважалася засміченою є земельною ділянкою, що належить саме відповідачу на праві власності або користування або Приватному підприємству «Астра» як орендарю земельної ділянки за договором від 08.04.2006; при складанні акту від 23.10.2019 №150/07 не визначено об`ємні показники засмічення на земельній ділянці, об`єм відходів (куб. м.); не встановлено факт того, що засмічення земельної ділянки призвело або може призвести до забруднення навколишнього середовища.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2020: клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» Бєлих Олени Валеріївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, судове засідання 09.12.2020 призначено провести в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 09.12.2020 прокурор, представники учасників справи висловились на підтримку власних доводів та заперечень з мотивів, які викладені письмово.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За змістом п. 7 вказаного Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Матеріалами справи встановлено, що 27.09.2019 до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу надійшло звернення фізичної особи ОСОБА_1 провести перевірку Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» () через вчинення, на його думку, протиправних дій з боку останнього.

Згідно з направленням від 08.10.2019 №000160 та наказом про проведення позапланової перевірки від 08.10.2019 №370 Державної екологічної інспекції Кримсько-чорноморського округу визначено провести відповідну перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2» в термін з 09.10.2019 по 23.10.2019.

Актом від 23.10.2019 №150/07, складеним за результатом проведення позапланового заходу державного державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів щодо Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2», Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу при проведені перевірки в період з 09.10.2019 по 23.10.2019 встановлено правопорушення та у розділі IV «Опис виявлених правопорушень» здійснено їх детальний опис, серед яких, зокрема:

- псування земель, а саме засмічення земельних ділянок відходами (відходами деревини) безпосередньо на ґрунті. Розмір засміченої земельної ділянки складає: 9,4 м на 9,0 м, висотою у трьох точках: 1) 0,23 м; 2) 1,5 м; 3) 0,7 м, відходами (відходи вийнятого ґрунту під час проведення днопоглиблювальних робіт) безпосередньо на ґрунті. Розмір засміченої земельної ділянки складає: 68,0 м на 51,0 м, висотою у трьох точках: 1) 7,0 м; 2) 0,8 м; 3) 3,8 м;

- не визначення складу і властивостей відходів, що утворюються: не проведено інвентаризацію та паспортизацію відходів;

- відсутність державної статистичної звітності за формою №1 відходи;

- відсутність забезпечення професійної підготовки, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами;

- не здійснення моніторингу утворення, зберігання і видалення відходів;

- не подання декларації про відходи;

- відсутність договору з сертифікованою установою для утилізації, перевезення, знешкодження, зберігання відходів.

Даний акт підписано керівником суб`єкта господарювання - директором Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» ОСОБА_2 без зауважень та отримано примірник 23.10.2019.

Згідно з наказом Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» про прийняття на роботу від 09.04.2019 №03 ОСОБА_2 призначено директором з 10.04.2019 на підставі рішення зборів членів ОК «Граніт-2», протокол від 19.03.2019 №19-1/03/19.

Протоколом від 23.10.2019 №000710, який складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Дяченком Ю.В., вказано, що громадянин ОСОБА_2 здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 52 Кодексу України про адміністративне правопорушення, внаслідок чого державі заподіяна шкода. У протоколі зроблено такі відмітки: при складані протоколу шкода не розраховувалась; на місці правопорушення проби не відбиралися. В графі «особи, які вчинили адміністративне правопорушення» ОСОБА_2 підписав цей протокол та отримав його, про що свідчить відповідна відмітка.

Згідно з постановою від 23.10.2019 №000707 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 52 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Даний протокол підписано ОСОБА_2 без зауважень.

В подальшому директору Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» ОСОБА_2 було надіслано припис від 25.10.2019 №26 про усунення виявлених недоліків.

Листом від 29.10.2020 №3660/04 Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу направлено директору Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання земельних ресурсів від 28.10.2019 та претензію від 29.10.2019 №100055 для добровільного відшкодування збитків нанесених державі у розмірі 419 536,22 грн.

Розрахунок розміру шкоди від засмічення земель від 28.10.2019 виконано відповідно до «Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №171 від 27.10.1997 із застосуванням Формули 6.

Відповідно до платіжного доручення від 30.10.2019 №11 Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2» сплачено штраф у розмірі 1700,00 грн, призначення платежу: адміністративний штраф ОСОБА_2 , згідно з постанови від 23.10.2019 №000707.

Також в матеріалах справи міститься договір про спільну діяльність від 12.06.2015 №12/06-15, укладений між Приватним підприємством «Астра» в особі директора ОСОБА_3 та Обслуговуючим кооперативом «Граніт-2» в особі голови ОСОБА_2 , де у п.1.1. визначено, що договір регулює взаємовідносини сторін при створенні (будівництві) рибоприймального пункту та обловно-пропускного каналу на 2-ому кілометрі піщаної коси Чорного моря, Тузловського групи озер, Татарбунарського р-ну Одеської області. Пунктом 1.2 передбачено те, що спільна діяльність буде проводитися з метою будівництва обловно-пропускного каналу для вилову рибопродуктів та підтримки стабільного рівня води, необхідного для поліпшення життєвого рівня рибної кормової бази в акваторії Тузловської групи озер.

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.04.2020 встановлено, що:

- право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0008 належить Татарбунарській районній державній адміністрації Одеської області (), а право оренди зареєстровано за Приватним підприємством «Астра» ();

- право власності на будівлю №13 рибоприймальний пункт та обловно-пропуского каналу 2-й кілометр піщаної коси Чорного моря, що не є об`єктом житлової нерухомості та розташовані на земельній ділянці за кад. №:01:003:0008 належить Обслуговуючому кооперативу «Граніт-2».

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.04.2020 № встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» є правонаступником Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2», керівник Ненько Б.О.

Проте згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури» від 22.07.2020 керівником є Авраменко Ігор Олександрович.

Листом від 25.03.2020 №632/10 Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу повідомленою Прокуратуру Одеської області, що Інспекція перебуває у стані ліквідації та через неналежне фінансування не має змоги сплатити судовий збір та відповідно звернутися до суду з позовною заявою.

У свою чергу Прокуратура Одеської області надіслала Державній екологічній інспекції Кримсько-Чорноморського округу повідомлення б/н та дати, в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», про те, що нею підготовлено позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут морської аквакультури», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємства «Астра» про стягнення шкоди у розмірі 419 536, 22 грн заподіяної внаслідок засмічення земельної ділянки.

В той же час, судом першої інстанції вказано, що в акті від 23.10.2019 №150/07 та в матеріалах справи відсутні жодні посилання та докази, які підтверджували б, що засмічення земельної ділянки призвело, або може призвести до забруднення навколишнього середовища, оскільки факт наявності сміття, що з`являється у виробничому процесі, не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Згідно з ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадках порушення зобов`язання за договором, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини правопорушника (ст. ст. 614, 1166 Цивільного кодексу України).

Тобто, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в України регулюються, зокрема, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про відходи», Законом України «Про охорону земель», Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.

Згідно з абз. 2, 10, 11 ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Зміст ст. 56 цього ж Закону свідчить про те, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 цього ж Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

У відповідності до абз. 2, 11 ст. 1 Закону України «Про відходи» відходами є будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

За змістом п. з ч. 1 ст. 17 Закону «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані: не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах.

Згідно з ч. 2 ст. 35-1 вказаного Закону власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 32 та ч. 4 ст. 33 Закону України «Про відходи» з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини забороняється: провадити будь-яку господарську діяльність, пов`язану з утворенням відходів, без одержання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відповідно до вимог цього Закону. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.

Як було зазначено вище, розрахунок розміру шкоди від засмічення земель від 28.10.2019 Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу виконано відповідно до «Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №171 від 27.10.1997 із застосуванням Формули 6, згідно з яким розмір шкоди склав 419 536,22 грн.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 вказаної Методики остання встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб`єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

За змістом п.п. 3.2, 3.3 Методики землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Розділом 2 зазначеної Методики визначені поняття засмічення та забруднення земель.

Так, засміченням земель є наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів, а забрудненням земель є накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Таким чином, позивачу для складання вищевказаного розрахунку необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело, або може призвести до забруднення навколишнього середовища.

Між тим, позивачем не доведено, що зафіксовані в актах дії відповідача (засмічення земельної ділянки) призвели, або могли призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Так під час перевірки не було встановлено, що відходи деревини мають ознаки забруднюючих елементів, які стали, або могли стати причиною можливого забруднення навколишнього природного середовища. Окрім того у протоколі про адміністративне правопорушення від 23.10.2019 №000710 в графі «на місці правопорушення відібрані проби», державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу поставлено відмітку «не відбирались».

Факт наявності деревини не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело, або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Згідно з Класифікатором відходів ДК 005-96, який затверджений наказом Держстандарту України від 29.02.1996 №89 «Державний класифікатор України. Класифікатор відходів ДК 005-96» до відходів належать залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів, тощо, утворені в процесі виробництва продукції або виконання робіт і втратили цілком або частково вихідні споживчі властивості (відходи виробництва); - розкривні і супутні гірничі породи, що видобуваються у процесі розроблення родовищ корисних копалин; - залишкові продукти збагачення та інших видів первинної обробки сировини (шлам, пил, відсіви тощо); - новоутворені речовини та їх суміші, утворені в термічних, хімічних та інших процесах і які не є метою даного виробництва (шлак, зола, кубові залишки, інші тверді та пастоподібні утворення, а також рідини та аерозолі); - залишкові продукти сільськогосподарського виробництва (у т. ч. тваринництва), лісівництва і лісозаготівель; - бракована, некондиційна продукція усіх видів економічної діяльності або продукція, що забруднена небезпечними речовинами і не придатна до використання; - неідентифікована продукція, застосування (експлуатація) або вживання якої може спричинити непередбачені наслідки, у т. ч. мінеральні добрива, отрутохімікати, інші речовини; - зіпсовані (пошкоджені) і неремонтоздатні чи відпрацьовані, фізично або морально зношені вироби та матеріали, які втратили свої споживчі властивості (відходи споживання); - залишки продуктів харчування, побутових речей, пакувальних матеріалів тощо (побутові відходи); - осади очисних промислових споруд, споруд комунальних та інших служб; - залишки від медичного та ветеринарного обслуговування, медико-біологічної та хіміко-фармацевтичної промисловості, аптечної справи; - залишкові продукти усіх інших видів діяльності підприємств, установ, організацій і населення; - матеріальні об`єкти та субстанції, активність радіонуклідів або радіоактивне забруднення яких перевищує межі, встановлені чинними нормами, за умови, що використання цих об`єктів та субстанцій не передбачається (радіоактивні відходи).

До групи 45 включено відходи, що утворюються під час будівельних робіт, знесення будівель і споруд, а також відходи, які утворилися внаслідок техногенних катастроф (аварій), природних катастроф та явищ. Цю діяльність класифіковано в розділі 45 КВЕД.

До групи 45 належать такі класифікаційні угруповання: - відходи будівельних робіт, знесення та ремонту будівель і споруд (451); - відходи, які утворилися внаслідок техногенних катастроф (аварій), природних катастроф та явищ (459).

Відповідно до положень Інструкції щодо заповнення форми звітності № 1-ТПВ «Звіт про поводження з твердими побутовими відходами, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектуру та житлово-комунального господарства від 19.06.2006 №308: Будівельні відходи. Тверді відходи, що утворюються при будівництві, реконструкції, ремонті приміщень та споруд; відходи будівельних матеріалів і конструкцій, ґрунт, пісок, асфальт тощо.

Окрім того, даним Класифікатором визначено окрему групу відходів відходи деревини за кодом 4510.1.3.06, 2000.3.1.22.

Таким чином поняття «будівельні матеріали», «будівельні відходи» та «відходи деревини» не є тотожними.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази того, яким чином позивач визначив, що саме на земельній ділянці з кад. №:01:003:0008 знаходяться відходи деревини.

В матеріалах справи наявні фотокопії з місця фіксації забруднення, що надані позивачем у даній справі (т. 1 а.с.78-89), проте не зрозуміло чи є вони додатком до будь-якого із розпорядчих документів передбачених ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що у свою чергу свідчить про неможливість суду встановлення факту засмічення саме земельної ділянки за кад. №:01:003:0008.

З акту від 23.10.2019 №150/07 не вбачається встановлення засміченості за чіткою адресою та місцезнаходженням, будь-які супутникові координати перевіряючими особами не встановлювались і не зазначались.

Згідно з абз. 2 п. 15, п. 17, абз.1,8 п. 21 Порядку проведення перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 361 від 24.05.2017 «Деякі питання проведення перевірок органів державного нагляду (контролю)», під час проведення позапланової перевірки комісія перевіряє документи в частині, що стосується предмета перевірки; до акта перевірки у разі потреби додаються матеріали перевірки - копії та витяги з документів, засвідчені органом державного нагляду (контролю), пояснення, протоколи та інші документи згідно з переліком, зазначеним в акті перевірки, якими обґрунтовують виявлені порушення вимог Закону; за результатами перевірок ДРС щодо кожного органу державного нагляду (контролю) формується окрема справа, до якої додаються, зокрема, такі документи: копії документів, що підтверджують порушення органом державного нагляду (контролю) вимог Закону, виявлені в ході перевірки (у разі виявлення порушень).

У свою чергу, аналіз змісту акту №150/07 від 23.10.2019 та додатків до нього свідчить про відсутність будь-яких копій та витягів з документів, якими обґрунтовано, що виявлені порушення вимог Закону стосуються саме земельної ділянки за кад. №:01:003:0008.

Згідно з додатком 10 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства до акту перевірки не додано первинних документів, зокрема серед яких матеріали спеціальних вишукувань, які б вказували на спосіб та порядок визначення площі засмічених земельних ділянок та об`єм відходів, які знаходяться на цій площі.

До акту не додано жодних карт, планів, схем розташування засміченої земельної ділянки, тієї земельної ділянки, що знаходиться в оренді у Приватного підприємства «Астра» та частини земельної ділянки, якою користувався Обслуговуючий кооператив «Граніт-2».

Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону земель» визначено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані забезпечувати захист земель, зокрема, від забруднення та засмічення. Але відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.04.2020 встановлено, що:

- право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0008 належить Татарбунарській районній державній адміністрації Одеської області (), а право оренди зареєстровано за Приватним підприємством «Астра» ();

- право власності на будівлю №13 рибоприймальний пункт та обловно-пропуского каналу 2-й кілометр піщаної коси Чорного моря, що не є об`єктом житлової нерухомості та розташовані на земельній ділянці за кад. №:01:003:0008 належить Обслуговуючому кооперативу «Граніт-2».

Наявний в матеріалах справи договір про спільну діяльність № 12/06-15 від 12.06.2015 не є належним свідченням того, що відповідач у встановленому законом порядку набув статусу землекористувача у розумінні положень земельного законодавства України, а відтак і поширення на нього вимог ст. 35 Закону України «Про охорону земель».

Стосовно твердження Державної екологічної інспекції в Одеській області, що судом першої інстанції не надано правової оцінки протоколу про адміністративне правопорушення від 23.10.2019 №000710 та постанові від 23.10.2019 №000707 на підставі яких директора Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, який сплачено відповідно до платіжного доручення №11 від 30.10.2019, колегія суддів зазначає, що така поведінка керівника відповідача не є беззаперечним доказом вини останнього.

Крім того, як встановлено судом, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.10.2020 №000710 відомості не відповідають фактичним обставинам справи, адже доказів того, що 16.11.2019 стосовно Обслуговуючого кооперативу «Граніт-2» проводилась будь-яка перевірка матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 3 ст. 13, ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Проніна проти України». Зокрема, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», § 2).

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі колегія суддів Південно-західного апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції надано позивачеві вичерпну відповідь на всі доводи та істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №916/1296/20 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №916/1296/20 без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.12.2020.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська