ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа№ 910/15246/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.) від 25.06.2020 (повний текст складено 13.07.2020) у справі № 910/15246/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зміну умов договору

за участю представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» (далі також - ПАТ «Крюківський ВБЗ», ПАТ «КВБЗ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі також - АТ «Укрзалізниця») про затвердження змін до умов договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018, а саме пунктів 1.4, 4.1.3, 13.1, 17, 18 та Додатку №6 в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/15246/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Відмовляючи у позові суд виходив із недоведеності позивачем наведених ним підстав для внесення змін до договору, які за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань позивачем за договором, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та були передбачені при укладенні договору. Судом застосовано до спірних правовідносин сторін частину другу статті 651 та статтю 652 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим у справі рішенням, Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою товариство посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. ТОВ «КВБЗ» наголошує на визначенні ним саме частини другої статті 651 Цивільного кодексу України як підстави внесення змін до умов укладеного між сторонами договору. Позивачем вказувалось на істотне порушення іншою стороною умов договору (ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України), а не на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України). Об`єднання судом цих двох статей в єдину загальну підставу для зміни умов договору, за доводами позивача, є грубим порушенням норм матеріального права.

Безпідставним є посилання суду на статтю 42 Господарського кодексу України. Заявник апеляційної скарги погоджується, що підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик, однак, зобов`язання повинні виконуватись належним чином (стаття 526 Цивільного кодексу України), а у разі допущення істотних порушень однією зі сторін договору, інша сторона має право вимагати внесення змін у судовому порядку з метою захисту порушених прав (стаття 651 Цивільного кодексу України). Натомість, статтею 652 Цивільного кодексу України, на яку позивач не посилався як на підставу своїх вимог, та яка, водночас, покладена судом в основу оскаржуваного рішення, передбачено внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, що за своєю природою не пов`язане з порушенням однією із сторін умов договору і відбувається із об`єктивних причин, які сторони не могли передбачити. У зв`язку з цим, судом безпідставно здійснено посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №916/545/17.

Водночас, позивач і не мав обов`язку доводити наявність сукупності усіх чотирьох умов, визначених статтею 652 Цивільного кодексу України, наявність яких є необхідними для внесення змін до договору у судовому порядку. А рішення суду про відмову у позові виключно з недоведеності позивачем цих умов не може вважатись обґрунтованим, оскільки судом не досліджено обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог.

18.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2010 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.) від 25.06.2020 (повний текст складено 13.07.2020) у справі № 910/15246/19 та призначено справу до розгляду на 24.09.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входить до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.09.2020 у справі №910/15246/19, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

23.09.2020 суддею Північного апеляційного господарського суду Дідиченко М.А. подано заяву про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.) від 25.06.2020 у справі № 910/15246/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 заяву про самовідвід судді Північного апеляційного господарського суду Дідиченко М.А. від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.) від 25.06.2020 у справі №910/15246/19 задоволено. Матеріали справи №910/15246/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020, у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Північного апеляційного господарського суду Дідиченко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.09.2020 у справі №910/15246/19, у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Північного апеляційного господарського суду Дідиченко М.А., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/15246/19 прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 розгляд справи відкладено до 22.10.2010.

22.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи листування сторін щодо мирного врегулювання спору.

Представником позивача в судовому засіданні заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2010 відкладено розгляд справи до 19.11.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.11.2020 у справі №910/15246/19, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Калатай Н.Ф., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/15246/19 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

19.11.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, обґрунтоване призначенням на 24.11.2020 наради Кабінету Міністрів України щодо врегулювання спірних питань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 розгляд справи відкладено на 03.12.2020.

01.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження,обґрунтоване тим, що апеляційна скарга датована 29.07.2020 та підписана директором Крамаренко М.В. Водночас, до апеляційної скарги не додано документів, які б підтверджували повноваження особи, що її підписала. Вказані обставини, на думку, відповідача є підставою для закриття провадження у справі.

Позивачем засобами електронної пошти подано заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі (вх. 09.1-13/24070/20 від 30.11.2020), в яких останній зазначив, що апеляційна скарга підписана головою правління (директором) позивача, який уповноважений представляти інтереси товариства без довіреності, тоді як копії установчих документів товариства містяться в матеріалах справи. Крім того, відомості про керівника містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

03.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням перемовин щодо врегулювання спору.

В судовому засіданні 03.12.2020 колегія суддів заслухала представників сторін. Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи та зазначив, що інформація щодо перемовин про мирне врегулювання спору йому невідома.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на обмеженість строку розгляду справи та відсутність доказів щодо можливого мирного врегулювання спору в розумні строки.

В задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі колегія суддів також відмовила, з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ст.ст. 7, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що Крамаренко М.В. є керівником ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», що має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо. Таким чином, з огляду на наявність вказаних відомостей в реєстрі, подання жодних документів на підтвердження повноважень керівника не вимагається, у зв`язку з чим клопотання відповідача колегія суддів вважає необґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

У липні 2018 року ПАТ «Укрзалізниця» проведено відкриті торги UA-2018-05-14-000804-c на поставку товару: «Дизельний поїзд для регіональних пасажирських перевезень у трьохвагонному складі» (ДК 021:2015: 34620000-9 - Рейковий рухомий склад) у кількості 6 шт строком до 25.12.2019.

Переможцем аукціону визначено ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням від 23.07.2018 № Ц-9/19 про намір укласти договір UA-2018-05-14-000804-c.

10.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець) було укладено договір № 76/2018-ЦЮ (далі - договір) відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов`язується поставити і передати у власність відповідачу дизельний поїзд для регіональних пасажирських перевезень у трьохвагонному складі в кількості 6 одиниць (далі - Товар), відповідно до Специфікації (Додаток 1) (копія додається), а відповідач зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити відповідно до умов цього договору. Поставка Товару здійснюється партіями відповідно до Графіку поставки (Додаток 4): перша партія (1 од.) - до 19.08.2019; друга партія (2 од.) - до 18.10.2019; третя партія (3 од.) - до 20.12.2019.

Згідно з п. 4.1 договору, покупець здійснює сплату вартості товару наступним чином:

4.1.1. попередня оплата (аванс) у розмірі 30% від вартості першої партії Товару, зазначеної у Графіку - 15 банківських днів з моменту укладення договору;

4.1.2. сплата решти вартості фактично поставленої першої партії Товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки партії Товару;

4.1.3. попередня оплата (аванс) другої та кожної наступної партії Товару, зазначеної у Графіку, у розмірі 30% вартості кожної окремої партії Товару здійснюється покупцем за 30 календарних днів до дати поставки такої відповідної партії Товару, що вказана у Графіку;

4.1.4. Сплата решти вартості другої та кожної наступної фактично поставленої партії Товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки партії Товару, але не раніше реєстрації податкової накладної.

У п. 4.2. договору зазначено, що для здійснення попередньої оплати постачальник не пізніше ніж за 5 банківських днів надає покупцю оригінал рахунку. До моменту отримання від постачальника належно оформленого рахунку обов`язок покупця щодо здійснення попередньої оплати не наступає. У разі затримки у наданні рахунку строк здійснення попередньої оплати переноситься на відповідну кількість днів затримки.

Пунктом 4.2.1. встановлено, що при затримці покупцем попередньої оплати Товару терміни поставки переносяться постачальником на кількість днів затримки оплати. В даному випадку відповідальність, відповідно до п. 10.2 цього Договору, до постачальника не застосовується.

Договір, у відповідності до п. 13.1. договору, укладений зі строком його дії до 31.12.2019.

Відповідно до вказаних умов договору, позивач направив відповідачу лист № 76.158/1182A від 16.08.2018 з рахунком № КВ-08042 від 16.08.2018.

Позивач зазначає, що строк попередньої оплати за рахунком № КВ-08042 від 16.08.2018 за першу партію товару настав 03.09.2018, але фактично від відповідача оплата отримана 26.02.2019, що підтверджується банківською випискою, тобто затримка попередньої оплати склала 176 календарних дні.

Відповідно до Графіку поставки (Додаток 4) до Договору термін поставки першої партії Товару - до 19.08.2019.

Разом з тим, враховуючи умови п. 4.2.1. термін поставки Товару переноситься на 176 календарних днів і становить для першої партії до 20.02.2020.

Отже, за висновком позивача, поставка першої партії Товару, у зв`язку з порушенням умов договору відповідачем, виходить за межі строку дії договору і відповідно змінює Графік поставки.

У зв`язку із викладеним, позивач супровідним листом № 76.1-58/1657 від 16.09.2019 направив на адресу відповідача проект додаткової угоди № 1 від 16.09.2019 про внесення змін до договору, який отриманий ним 23.09.2019.

Відсутність реагування АТ «Укрзалізниця» на надісланий ПАТ «КВБЗ» проект додаткової угоди №1 від 16.09.2019 про внесення змін до договору слугувало підставою для звернення ПАТ «КВБЗ» до суду із позовом про затвердження змін до договору в редакції позивача, а саме:

« 1.4. Рік виготовлення: 2018-2020.

4.1.3. Попередня оплата (аванс) за другу партію Товару, у відповідності Додатку №6, у розмірі 30% від вартості даної партії Товару, здійснюється Покупцем за 9 місяців до строку поставки готової до відвантаження партії Товару - до 31.03.2020р.

13.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року, а в частині щодо оплати - до повного виконання обов`язків Сторонами. В частині виконання гарантійних обов`язків - до повного їх виконання, у відповідності до умов розділу 8 даного Договору.

17. Додатки до Договору. Невід`ємними частинами цього договору є наступні додатки:

- додаток 1 - Специфікація. - додаток 2- Розширена специфікація з урахуванням вартості вузлів та деталей. - додаток 3 - Технічна специфікація. - додаток 4 - Графік поставки. - додаток 5 - Акт передачі-приймання Товару. - додаток 6 - Графік поставки.Додаток № 4 «Графік поставки» до Договору викласти у редакції Додатку № 6 «Графік поставки», який є невід`ємною частиною Договору.

18. Місцезнаходження та банківські реквізити сторін Постачальник Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» Україна, 39621, м. Кременчук, Полтавська обл., вул. І. Приходька, 139, код ІПН 64, , св-во ПДВ №100339436, IBAN: НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», м. Київ, МФО банку 300528, тел. (0536) 769 454.

Додаток № 6 до Договору №76/2018-ЦЮ від 10.08.2018р. ГРАФІК ПОСТАВКИ Дизель-поїзд ДПКр-3 для регіональних пасажирських перевезень у трьох-вагонному складі: - один проміжний немоторний вагон моделі 63-7084А; - один головний моторний вагон з кабіною управління моделі 63-7083А; - один головний моторний вагон з кабіною управління, обладнаний для перевезення пасажирів-інвалідів в кріслах колісних моделі 63-7083A-01

- № пaртії: 1; Кіль-ть, шт.:1; Вартість, грн. без ПДВ: 147 475 000,00; Строк поставки: до 31.12.2019.

- № пaртії: 2; Кіль-ть, шт.: 5; Вартість, грн. без ПДВ: 737 375 000,00; Строк поставки: до 31.12.2020.

Разом, грн. без ПДВ: 884 850 000,00; ПДВ, 20%: 176 970 000,00; Всього, грн. з ПДВ: ,00».

При цьому, правовою підставою позову визначено частину другу статті 651 Цивільного кодексу України, а під істотним порушенням умов договору - порушення відповідачем строків внесення попередньої оплати за договором.

Як підтверджується матеріалами, доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву, АТ «Укрзалізниця» у відповідь на лист позивача № 76.1-58/1657 від 16.09.2019 листом від 18.11.2019 №ЦЦЛ-13/734 повідомило ПАТ «КВБЗ» про прийняте ним рішення зменшити обсяг закупівлі за договором з 6 до 1 дизельного поїзда для регіональних пасажирських перевезень у трьохвагонному складі, та надіслало позивачу примірник підписаної відповідачем додаткової угоди №1 до Договору поставки №76/2018-ЦІЮ від 10.08.2018 в редакції АТ «Укрзалізниця».

Із матеріалів, доданих АТ «Укрзалізниця» до пояснень убачається, що 11.12.2019 ПАТ «КВБЗ» підписало додаткову угоду №1 в редакції відповідача із застереженням та склало протокол розбіжностей до додаткової угоди №1. У протоколі розбіжностей ПАТ «КВБЗ» фактично продублювало положення раніше направленої ним АТ «Укрзалізниця» додаткової угоди №1 від 16.09.2019.

Доказів підписання АТ «Укрзалізниця» направленого їй ПАТ «КВБЗ» протоколу розбіжностей від 11.12.2019 матеріали справи не містять.

Натомість, АТ «Укрзалізниця» у січні 2020 року звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» про визнання додаткової угоди № 1 до договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018 укладеною в редакції АТ «Укрзалізниця».

Як підтверджується інформацією із Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №910/829/20 порушена за позовною заявою АТ «Укрзалізниця» ухвалою суду від 27.01.2020 направлена за підсудністю до Господарського суду Полтавської області. Станом на момент розгляду справи у Північному апеляційному господарському суді справи №910/15246/19 відсутні докази прийняття у справі №910/829/20 остаточного рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд першої інстанції виходив не з характеру та суті цих правовідносин, а виключно із мотивів позовної заяви. Так, як підтверджується матеріалами справи, позов заявлено у зв`язку із істотним порушенням АТ «Укрзалізниця» умов договору та оскільки АТ «Укрзалізниця» жодним чином не відреагувала на направлений ПАТ «КВБЗ» проект внесення змін до існуючого між ними договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018. Саме тому позивач послався на частину другу статті 651 Цивільного кодексу України, за нормою якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Натомість судом до спірних правовідносин застосовано статтю 652 Цивільного кодексу України, за якою у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

З посиланням на недоведеність позивачем сукупності усіх чотирьох умов, передбачених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, з якими закон пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, однак, за таких мотивів.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа/суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного/господарського законодавства.

У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

З змістом абзацу другого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що передбачений законом або договором.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обраний заявником спосіб захисту має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

Розглядаючи спір у справі, що переглядається, суд першої інстанції ухилився від з`ясування суті спірних правовідносин сторін, наявності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду та ефективності обраного ПАТ «КВБЗ» способу захисту.

Так, частиною першою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина третя статті 179 Господарського кодексу України).

За частиною п`ятою статті 179 Господарського кодексу України зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що договір поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018 укладений між сторонами за результатами проведення відкритих торгів UA-2018-05-14-000804-c. Витягом з ЄДРЮОФОПГФ підтверджується, що АТ «Укрзалізниця» (код 40075815) є юридичною особою 100% статутного капіталу якої належить державі в особі Кабінету Міністрів України. Отже, на спірні правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, чинній на момент направлення ПАТ «КВБЗ» проекту додаткової угоди №1 від 16.09.2019 АТ «Укрзалізниця», а укладений між сторонами договір поставки є таким, що укладений на виконання державного замовлення.

Відповідно до частини першої статті 183 Господарського кодексу України, договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення. За частиною третьої згаданої статті укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством. Державний контракт укладається шляхом підписання сторонами єдиного документа.

Статтею 188 Господарського кодексу унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одночасно, матеріалами справи підтверджується, що АТ «Укрзалізниця» відхилила пропозицію ПАТ «КВБЗ» про внесення змін до договору в редакції додаткової угоди №1 від 16.09.2019, направила позивачу власний проект додаткової угоди №1, який 11.12.2019 було підписано ПАТ «КВБЗ» із застереженням та протоколом розбіжностей до додаткової угоди №1. У протоколі розбіжностей ПАТ «КВБЗ» фактично продублювало положення раніше направленої ним АТ «Укрзалізниця» додаткової угоди №1 від 16.09.2019. Докази підписання АТ «Укрзалізниця» направленого їй ПАТ «КВБЗ» протоколу розбіжностей від 11.12.2019 відсутні.

Надаючи оцінку проекту додаткової угоди №1 в редакції АТ «Укрзалізниця» та протоколу розбіжностей від 11.12.2019, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила, що у кожної із сторін є власна редакція пунктів 1.1, 3.1, 4.11 та Додатків №1, 2, 4. Пункти 4.1.3 та 4.1.4 АТ «Укрзалізниця» пропонує виключити, а ПАТ «КВБЗ» викласти у власній редакції. Пункти 1.4, 13.1, 18 ПАТ «КВБЗ» пропонує викласти у власній редакції.

Позовні вимоги ПАТ «КВБЗ» стосуються пунктів 1.4, 4.1.3, 13, 17, 18 та Додатку №6.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів.

Так, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Як унормовано статтею 187 Господарського кодексу України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Надаючи оцінку діями сторін щодо обміну проектами додаткових угод до договору № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018, підписання ПАТ «КВБЗ» додаткової угоди №1 в редакції АТ «Укрзалізниця» з протоколом розбіжностей від 11.12.2019, непідписання АТ «Укрзалізниця» цього проколу розбіжностей, беручи до уваги приписи статей 181, 187, 188 Господарського кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що спір між сторонами виник саме щодо врегулювання розбіжностей, які залишилися непогодженими при підписанні додаткової угоди №1 у редакції АТ «Укрзалізниця». Такі розбіжності передаються на розгляд до суду як за згодою сторін, так і у випадку обов`язковості договору за заявою заінтересованої сторони, що направляла протокол розбіжностей. У справі, що розглядається, протокол розбіжностей направлявся позивачем відповідачу.

Місцевий господарський суд, встановивши в оскаржуваному рішенні, що сторонами взаємно вчинялися дії щодо внесення змін до договору та дійшовши у зв`язку з цим висновку, що ними так і не досягнуто згоди щодо внесення змін до Договору поставки 076/2018-ЦІЮ від 10.08.2018, втім, розглянув спір не у розрізі врегулювання розбіжностей, а як вимогу про внесення змін однією із сторін договору у зв`язку із істотним порушенням іншою стороною умов договору, у межах правового регулювання статей 651, 652 Цивільного кодексу України, виходячи виключно із вимог позовної заяви, а не із суті спірних правовідносин сторін.

Такі дії суду першої інстанції не відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17. Великою Палатою наголошено, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Оскільки колегією суддів встановлено наявність у ПАТ «КВБЗ» та АТ «Укрзалізниця» спору щодо врегулювання розбіжностей, які залишилися непогодженими при підписанні додаткової угоди №1 у редакції АТ «Укрзалізниця», беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, звернення АТ «Укрзалізниця» із окремим позовом, а також наявність протоколу розбіжностей ПАТ «КВБЗ», колегія суддів дійшла висновку, що спір підлягає розгляду в межах заявлених позивачем вимог, виходячи саме з відповідності визначених позивачем пунктів 1.4, 4.1.3, 13, 17, 18 та Додатку №6 вимогам законодавства та можливості їх включення до додаткової угоди №1 у редакції позивача із застосуванням до спірних правовідносин приписів статей 181, 183, 187, 188 Господарського кодексу України та статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а не статті 651 Цивільного кодексу України.

За приписами частини першої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Пунктом 14.1 договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018 сторони погодили, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених частиною четвертою та п`ятою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до пункту 14.2 договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018 сторона зобов`язується в п`ятиденний термін повідомити іншу сторону про зміни юридичної, фактичної адреси, індивідуального податкового номера, зміни у банківських реквізитах, заплановану реорганізацію або ліквідацію. У випадку ліквідації сторона зобов`язується у п`ятиденний термін підписати з іншою стороною додаткову угоду, в якій визначити подальший порядок взаємовідносин.

Як підтверджується матеріалами справи, визначені ПАТ «КВБЗ» у протоколі розбіжностей від 11.12.2019 та у позові пункти додаткової угоди стосуються:

пункт 1.4. року виготовлення товару, що є предметом державної закупівлі;

пункт 4.1.3. порядку внесення попередньої оплати за договором з обмеженням у часі здійснення такої оплати - до 31.03.2020;

пункт 13.1. чинності договору;

пункт 17 переліку додатків до договору з визначенням викладення додатку №4 до Договору у редакції Додатку № 6 «Графік поставки», який є невід`ємною частиною Договору;

пункт 18 зміна реквізитів постачальника;

Додаток № 6 - зміни графіку поставки товару за договором.

Беручи до уваги положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», пункт 14.2 договору поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018, а також те, що запропоновані позивачем редакції пунктів 14.1, 4.1.3, 17 та Додатку №6 не відповідають умовам тендерної пропозиції позивача (принаймні докази відповідності цих змін тендерній документації позивача матеріали справи не містять), то колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не убачає підстав для затвердження змін до договору у визначених ПАТ «КВБЗ» редакціях.

Що стосується пункту 13.1 договору, який у редакції позивача продовжує строк дії договору до 31.12.2020, то слід зазначити наступне.

Так, договір у відповідності до п. 13.1. договору укладений зі строком його дії до 31.12.2019.

Частиною четвертою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» законодавчо визначено можливість продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг виключно у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. За частиною п`ятою згаданої статті - дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору у частині продовження строку його дії, позивач вказує на порушення відповідачем умов договору, а саме прострочення АТ «Укрзалізниця» строку оплати авансу за першу партію на 176 календарних днів та необхідністю перенесення решти строків відповідно на 2020 рік.

Разом з цим, як мотивовано зазначено судом першої інстанції, у п. 4.2.1. договору сторони погодили, що у разі затримки покупцем попередньої оплати Товару, терміни поставки Товару переносяться постачальником на кількість днів затримки оплати.

Тобто, при укладенні спірного договору сторони передбачали та усвідомлювали ймовірність виникнення ситуації щодо затримки здійснення покупцем попередньої оплати та погодили перенесення, у зв`язку із цим термін поставки Товару.

Оскільки ймовірність прострочення сплати попередньої оплати та наслідки виникнення такої ситуації закладено сторонами безпосередньо в самому договорі, то з огляду на положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», саме лише посилання на такі дії відповідача не може слугувати достатньої правовою підставою для затвердження змін до пункту 13.1 договору в редакції позивача. Обов`язковим є доведення обставин неможливості здійснення позивачем поставки партії товару, за яку внесено попередню оплату до закінчення строку дії договору (частина четверта статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі») або ж доказів затвердження АТ «Укрзалізниця» видатків на проведення процедури закупівель на 2020 рік (частина п`ята статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Що стосується пункту 18 договору та зміни реквізитів постачальника, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність спору у сторін у цій частині, оскільки у додатковій угоді №1 у редакції АТ «Укрзалізниця» вказано усі ті реквізити, які позивач бажає затвердити у судовому порядку.

Отже, недоведеність ПАТ «КВБЗ» відповідності запропонованих ним змін тендерній документації, на підставі якої укладався договір поставки № 76/2018-ЦЮ від 10.08.2018, як і відсутність доказів наявності підстав, з якими стаття 36 Закону України «Про публічні закупівлі» пов`язує можливість внесення змін до договору, укладеного на виконання державного замовлення, як і встановлена судом відсутність спору між сторонами щодо включення до договору нових реквізитів позивача свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами позивача про неправильне застосування судом статті 652 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин сторін. Втім, це не вплинуло на результат вирішення спору.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини четвертої статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у справі №910/15246/19, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 задоволенню не підлягає. Резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/15246/19 з залишенням в силі його резолютивної частини про відмову у позові.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» залишити без задоволення.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.12.2020, що є першим робочим днем після виходу судді Поляк О.І. з лікарняного.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко