ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа№ 910/15482/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Яцкевич Т.Л.;

від відповідача: Головачова О.М.,

розглянувши апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року (повний текст складено 13.07.2020 року)

у справі № 910/15482/19 (суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Дочірнього підприємства "Умань - Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"

про стягнення 2 928 929,09 грн

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Умань - Агро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 2 311 676, 99 грн основної заборгованості, пеню у розмірі 440 785, 69 грн, 3% річних у розмірі 71 599, 02 грн та інфляційні втрати у розмірі 104 867, 39 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору № 502 оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) від 07.07.2017 року в частині повної та своєчасної оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року позовні вимоги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на користь Дочірнього підприємства "Умань - Агро" основний боргу у розмірі 654 966,43 грн, пеню у розмірі 117329,87 грн, 3% річних у розмірі 19058,48 грн, інфляцію у розмірі 27913,97 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 13067,57 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Умань - Агро" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що термін оренди техніки підтверджується актами приймання - передачі техніки, а не актом наданих послуг, від підписання якого ухиляється відповідач.

Водночас, скаржник вказав, що виставлення та направлення орендодавцем рахунку та акта виконаних робіт (наданих послуг) на будь-які послуги, що були надані в межах договору для підписання орендарю, здійснюється виключно для упорядкування бухгалтерського обліку сторін договору. З урахуванням того, що сторонами визначено строк оренди та порядок сплати орендних платежів, а також вартість оренди обладнання за конкретний період, що неотримання орендарем рахунку та/або акта виконаних робіт (наданих послуг) не є підставою для несплати орендарем орендної плати.

Крім того, за твердженням скаржника, відповідачем акти підписані не були, але разом з цим відсутня мотивована відмова орендаря від підписання цих актів. Отже, акти є прийнятими та підлягають оплаті, і обставина не підписання відповідачем актів за спірний період не спростовує їх отримання відповідачем. Окрім того, акти були направлені в межах строку дії договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року справу № 910/15482/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Умань - Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19 своєю ухвалою від 15.09.2020 року.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у даній справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на користь Дочірнього підприємства "Умань - Агро" основний боргу у розмірі 654966,43 грн, пеню у розмірі 117329,87 грн, 3% річних у розмірі 19 058,48 грн, інфляцію у розмірі 27 913,97 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 13067,57 грн, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема п.п. 1-5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що загальний строк оренди двох одиниць техніки становить 27,377 діб, а не однієї одиниці техніки, як помилково вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Також, скаржник зазначив про відсутність актів наданих послуг на 654966,44 грн (не направлених на адресу відповідача, не підписаних сторонами). Відповідно, судом першої інстанції самостійно за межами позовних вимог було виставлено та задоволено вимогу на користь позивача щодо стягнення 654966,44 грн, котрі нічим не підтверджені.

Крім того, скаржник вказав, що до суду першої інстанції представником відповідача було надано ряд доказів, які повністю спростовують будь-яку заборгованість з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно", зокрема, копію претензії від 15.07.2017 року, а також докази направлення цієї претензії; копію акту №1/17 про виявлену технічну несправність від 17.07.2017 року; копію претензії від 01.08.2017 року, а також докази направлення даної претензії, копію акту №1/08 про виявлену технічну несправність від 03.08.2017 року; копію довіреності від 10.01.2017 року, копію листа від 28.08.2017 року; копія відповіді на вимогу, а також докази направлення відповіді; нотаріальну заяву свідка від 18.02.2020 року (оригінал).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року справу № 910/15482/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі №910/15482/19 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі згідно з чинним законодавством.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Умань - Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19 з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 15.10.2020.

12.10.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого останній заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та просив рішення господарського суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що до суду першої інстанції представником відповідача було подано ряд доказі, які повністю спростовують будь-яку заборгованість з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно", підтверджують несправність техніки в період оренди. Також, за твердженням представника відповідача суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмовив в задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства "Умань - Агро" щодо стягнення заборгованості за актом №8 від 31.01.2018 року, оскільки надання позивачем (апелянтом) на підписання відповідачу акту №8 від 31.01.2018 року не передбачено умовами договору.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/15482/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ходаківська І.П., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ходаківська І.П., Майданевич А.Г. Призначив розгляд апеляційних скарг на 01.12.2020 року своєю ухвалою від 15.10.2020 року.

09.11.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого останній заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив рішення господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що докази наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності переданої в оренду техніки, які були ним надані під час розгляду справи, правомірно не прийняті судом, виходячи з їх неналежності та сумнівності. Так, матеріали справи не містять обґрунтованих претензій відповідача до суми позову, як і жодного підтвердження строку несправності техніки, інформації щодо причин несправності, доказів повідомлення позивача про зазначені обставини, отже заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів )з екіпажем) №502 від 07.07.2017 року в розмірі 2311676,99 грн позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Представник позивача 01.12.2020 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити її без задоволення, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Умань - Агро" задовольнити.

Представник відповідача 01.12.2020 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити її без задоволення, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" задовольнити.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 07.07.2017 року між Дочірнім підприємством "Умань-Агро" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (орендар) був укладений договір оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 502 (далі - договір), відповідно до умов якого, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Відповідно до п. 1.2. договору ідентифікаційні ознаки техніки та персональні дані екіпажу, в розрізі кожної одиниці техніки, відображаються в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додатком № 1 до договору визначено перелік техніки, що надається в оренду згідно договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 502 від 07.07.2017 року, найменування сільськогосподарської техніки: комбайн New Holland CS- 660 (серійний номер № 271496033), державний номерний знак 33863СА та комбайн New Holland CSX-7080 (серійний номер № 371632048), державний номерний знак 66383АА .

Згідно розділу 2 договору техніка використовується орендарем для збирання врожаю (сільськогосподарська діяльність).

Відповідно до п. 3.1. договору техніка передається орендодавцем і приймається орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення договору.

Передача техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками, (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору орендар зобов`язаний у присутності орендодавця перевірити справність, кількість і комплектність техніки. Після підписання представником орендаря акту приймання - передачі техніка вважається такою, що передано в належному стані та комплектності.

Згідно з п. 3.4. договору у разі проведення поточного або капітального ремонту техніки в період дії договору термін проведення такого ремонту в строк оренди не включається, орендна плата за такий строк не нараховується і не сплачується. Дата початку і закінчення проведення ремонту техніки відображається сторонами у відповідних актах.

Техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі (п. 3.5. договору).

Строк оренди за договором встановлюється до 31.07.2017 року (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг та розраховується виходячи з 23 925, 00 грн, у тому числі ПДВ за одну добу оренди однієї одиниці техніки.

Згідно п. 4.2. договору орендна плата визначається в акті приймання - передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після обробки кожних 200 Га.

Згідно п. 4.4. договору виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого орендодавцем рахунку. Орендар має здійснити попередню оплату, в розмірі 174 000, 00 грн на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту надходження техніки, на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Положеннями п. 4.9. договору закріплено, що остаточний розрахунок за чим договором здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, що оформляється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту закінчення строку оренди.

Відповідно до п. 6.1. договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) календарних днів повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 07.07.2017 року уповноваженими представниками сторін було підписано та скріпленого печатками Акт приймання-передачі техніки за договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду обумовлену договором техніку, чим зі свого боку виконав умови договору (том. 1, а.с. 22).

В п. 2 акту приймання - передачі вказано, що орендар в присутності орендодавця перевірив справність, кількість та комплектність техніки. Техніка знаходиться в справному технічному стані, явні недоліки сторонами при огляді не виявлені.

В порядку та на умовах, визначених договором, 06.09.2017 року відповідач повернув техніку позивачу за Актом приймання-передачі техніки за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (х екіпажем) №502 від 07.07.2017 року (том. 1, а.с. 23).

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами підписано наступні акти виконаних робіт (наданих послуг):

- № 67 від 17.07.2017 року на суму 191400, 00 грн, кількість - 8 діб;

- № 80 від 31.07.2017 року на суму 361920, 00 грн, кількість - 15, 127 діб;

- № 99 від 05.09.2017 року на суму 101703, 01 грн, кількість - 4, 25 діб.

Так, за твердженням позивача, сума орендної плати за користування технікою з 07.07.2017 року по 07.09.2017 року (62 календарні дні) відповідно до умов договору становить 2966700,00 грн.

Як вбачається з банківських виписок відповідачем сплачено на користь позивача орендну плату за договором у сумі 505 905, 00 грн. (наявні в матеріалах справи).

Отже, враховуючи часткову сплату відповідачем за користування технікою у розмірі 505905, 00 грн. сума заборгованості по договору становить 2460795, 00 грн.

26.02.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення - вимогу № 139 з проханням погасити заборгованість у розмірі 2 618700,00 грн та підписати акт виконання робіт (надання послуг) № 8 від 31.01.2018 року. Факт надсилання вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.02.2018 року та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 532 (том. 1, а.с. 24-26).

Крім того, 29.10.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з повідомлення - вимогою № 376 про сплату наявної заборгованості у розмірі 2 460795, 00 грн. протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання вимоги. Вимоги отримана відповідачем 01.11.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 929 (том. 1, а.с. 27-29). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 07.07.2017 року уповноваженими представниками сторін було підписано та скріпленого печатками Акт приймання-передачі техніки за договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду обумовлену договором техніку, чим зі свого боку виконав умови договору.

Відповідач в свою чергу в порядку та на умовах, визначених спірним договором, 06.09.2017 року повернув техніку позивачу за Актом приймання-передачі.

Тобто, загальний строк оренди техніки склав 62 календарних днів (з 07.07.2017 року по 06.09.2017 року).

Проте, як вбачається з п. 4.1. договору орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг та розраховується виходячи з 23 925, 00 грн, у тому числі ПДВ за одну добу оренди однієї одиниці техніки.

Так, з підписаних сторонами актів вбачається, що в оренді перебувала техніка - 27, 377 діб, тобто фактично техніка була використана 27, 377 діб, як передбачено підписаними актами.

В повідомленні - вимозі від 26.02.2018 року № 139 позивач зазначає, що 23 925, 00 грн (вартість однієї одиниці техніки за одну добу) *2 (кількість одиниць техніки, прийнятої за актами приймання - передачі).

З огляду на викладене та враховуючи п. 4.1 договору, колегія суддів не приймає як належне твердження відповідача, що загальний строк оренди двох одиниць техніки становить 27,377 діб, а не однієї одиниці техніки.

Так, як 1 доба оренди однієї одиниці техніки становить 23925, 00 грн то оренда 2 одиниць техніки, як правильно встановлено судом першої інстанції становить 1309989, 45 грн (23925, 00 х 2 х 27, 377).

Оскільки відповідачем було сплачено частково суму по договору 655 023, 01 грн, що не заперечується відповідачем, то сума основного боргу становить 654 966, 44 грн. (1309989, 45 грн. - 655023, 01 грн), яка має бути стягнута з відповідача.

Водночас, колегія суддів критично оцінює посилання відповідача, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог встановивши суму основного боргу у сумі 654966,44 грн, котрі нічим не підтверджені, як безпідставні та такі, що спростовуються висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той час суд вказує, як правильно встановлено судом першої інстанції, надання позивачем на підписання відповідачу акту № 8 від 31.01.2018 року не передбачено умовами договору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи техніка була повернута відповідачем 06.09.2017 року, тоді як з вказаного акту не вбачається за який період надавалась оренда техніки у кількості 96,621 діб на суму 2 311 676, 99 грн.

З огляду на викладене та враховуючи п. 3.6 договору, колегія суддів не приймає як належне твердження позивача, що вищевказаний акт був направлений в межах строку дії договору. Водночас як правильно зазначив відповідач термін оренди техніки підтверджується актом наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості у відповідача в розмірі 2 311676, 99 грн, а відповідач в свою чергу повністю не сплатив за оренду транспортних засобів та самохідних машин і механізмів №5020, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме у розмірі 654 966,43 грн.

Щодо твердження відповідача, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог, що до суду першої інстанції представником відповідача було надано ряд доказів, які повністю спростовують будь-яку заборгованість з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно", зокрема, копію претензії від 15.07.2017 року, а також докази направлення цієї претензії; копію акту №1/17 про виявлену технічну несправність від 17.07.2017 року; копію претензії від 01.08.2017 року, а також докази направлення даної претензії, копію акту №1/08 про виявлену технічну несправність від 03.08.2017 року; копію довіреності від 10.01.2017 року, копію листа від 28.08.2017 року; копія відповіді на вимогу, а також докази направлення відповіді; нотаріальну заяву свідка від 18.02.2020 року (оригінал), колегія суддів відзначає наступне.

Так, акти щодо несправності техніки підписано одноособово з боку відповідача його представником, а матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів щодо повідомлення та виклик позивача щодо складання акту про несправність техніки.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою суду першої інстанції від 22.01.2020 року у даній справі був встановлений сторонам строк для подачі заяв, клопотань та заперечень по справі до 10.02.2020 року з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених статтею 170 Господарського процесуального кодексу України, тоді як заява про долучення доказів була подана до суду лише 21.02.2020 року без клопотання про поновлення строку.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 440 785, 69 грн за період з 09.11.2018 року по 09.05.2019 року, 3 % річних у розмірі 71599, 02 грн за період з 09.11.2018 року по 28.10.2019 року та інфляцію у розмірі 104 867,39 грн за період з 01.12.2019 року по 30.09.2019 року, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене та враховуючи, що вимога була пред`явлена 01.11.2018 року, то відповідач зобов`язаний був здійснити оплату у семиденний строк, тобто, до 08.11.2018 року включно.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, 09.11.2018 року початок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання вірно визначено позивачем.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за період з 09.11.2018 року по 09.05.2019 року на суму задоволеної основної заборгованості 655 023, 01 грн, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені у сумі 117329, 87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань та 3 % річних виходячи із задоволеної суми основного боргу 655 023, 01 грн , погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення в цій частині у сумі 27 913, 97 грн пені та 19058, 48 грн 3 % річних.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так, скаржники не надали суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Умань - Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві та письмових заперечень, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі № 910/15482/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі №910/15482/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи №910/15482/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді І.П. Ходаківська

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 14.12.2020 року.