РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020Справа № 910/16012/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 114 520, 37 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (далі - ФОП Попов В. Є., позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ "СК "Альфа-Гарант", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у сумі 114 520, 37 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.03.2019 р. у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_2 , автомобіля марки "Шевроле", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки "Опель", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" та якого було визнано винним у вказаній ДТП. Позивач зазначає, що право вимоги відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вказаної ДТП, було йому відступлене власником пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 за договором відступлення права вимоги (цесії) № 11/11/2019 від 11.11.2019 р.

У позові ФОП Попов В. Є., як новий кредитор, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 98 867,67 грн., витрати на оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку у сумі 2 000,00 грн., пеню у сумі 12 099,70 грн., інфляційні втрати у сумі 488,49 грн., 3 % річних у сумі 1 064,51 грн., а всього - 114 520,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Ухвалою Господарського суду місті Києва від 18.12.2019 р. у клопотанні ТДВ "СК "Альфа-Гарант" про розгляд справи у порядку загального позовного провадження було відмовлено з підстав, зазначених у цій ухвалі.

Представник відповідача у строк, визначений судом, надав відзив, у якому проти позову заперечив зазначив, що водій автомобіля марки "Опель", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 на дату ДТП здійснював користування даним транспортним засобом неправомірно, оскільки цей автомобіль не пройшов процедуру розмитнення та реєстрації на території України. Також вказав, що сума страхового відшкодування у розмірі 98 867,67 грн., яка була розрахована на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Клевер Експерт" № 662/11-19 від 11.11.2019 р., позивачем завищена, зокрема, експерт безпідставно включив до розрахунку матеріального збитку суму ПДВ в розмірі 20 %, у той час, як такий показник може бути врахований лише у разі проведення ремонтних робіт, яких у даному випадку не було здійснено. З огляду на вказане, вважав, що страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу має становити меншу суму, а саме - 38 547,89 грн., як це було визначено аварійним комісаром ОСОБА_5 у розрахунку № 35-D/53/5 від 14.05.2019 р. зробленому на замовлення відповідача. Щодо нарахованих пені, інфляційної складової боргу та 3 % річних, відповідач зазначив, що їх стягнення є неправомірним, оскільки між потерпілою особою ( ОСОБА_2 ) та ТДВ "СК "Альфа-Гарант" не існувало будь-яких договірних відносин. Просив відмовити у задоволенні позову.

Зі свого боку, представник позивача надав відповідь на відзив, а представник відповідача - заперечення на відповідь на відзив, у яких сторони наполягали на своїй позиції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 р. за клопотанням відповідача у справі була призначена автотоварознавча експертиза, проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Цією ж ухвалою провадження у справі було зупинене до отримання висновку судової автотоварознавчої експертизи, оплату якої покладено на відповідача, як ініціатора експертного дослідження.

За результатами проведеної експертизи судовий експерт Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надав суду висновок № 13-3/374 від 19.08.2020 р., у зв`язку з чим провадження у справі було поновлене.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.03.2019 р. у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_6 , автомобіля "Шевроле", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2019 р. у справі № 757/30446/19-п, яка набрала законної сили, за вказаним фактом ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі - закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку транспортного засобу № 662/11-19 від 06.11.2019 р., виконаного ТОВ "Клевер Експерт", вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 98 867, 67 грн.

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4495467.

Матеріали справи свідчать, що 05.04.2019 р. власник пошкодженого автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_7 звернулась до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, проте, вказана заява залишилась без задоволення.

У подальшому, як встановлено судом, 11.11.2019 р. між ОСОБА_6 (цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим В. Є. (цесіонарій, новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 11/11/2019 (далі - договір відступлення). Відповідно до вказаного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника (ів), а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталась 09.03.2019 р. у місті Києві з вини водія ОСОБА_4 , котрий керував автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_3 (п. 2.1).

Загальний розмір заборгованості баржника (ів), право вимоги до яких відступаються згідно цього договору становить 100 867,67 грн., з яких: 98 867,67 грн. - завданих збитків згідно висновку щодо вартості матеріального збитку № 662/11-19 від 11.11.2019 р. та 2 000,00 грн. - витрат на оцінку транспортного засобу (п. 2.2 договір відступлення).

Право вимоги відступається (передається) в розмірі заборгованості боржників (а) перед первісним кредитором (п. 3.1.1 договору відступлення). Для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, що відступаються первісний кредитор передає новому кредитору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором (п. 3.1.2 договору відступлення).

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання договору сторонами внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржника (ів) стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків первісному кредитору в результаті ДТП (п. 3.1.2 договору відступлення).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1).

На виконання вказаного договору відступлення первісний кредитор передав, а новий кредитор (ФОП Попов В. Є.) отримав документацію, що стосується права вимоги, що підтверджується актом прийому-передачі від 11.11.2019 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514, 516 ЦК України закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи укладення та виконання договору відступлення права вимоги, позивач - ФОП Попов В. Є. набув права грошової вимоги до боржника, відповідального за збитки, завдані внаслідок ДТП, що сталась 09.03.2019 р. у місті Києві.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено судом, станом на дату ДТП - 09.03.2019 р. цивільно-правова відповідальність винуватця вказаної пригоди - ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4495467.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" воно відповідає за вимогами до особи, винної у ДТП - ОСОБА_4 .

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував про відсутність у нього обов`язку з виплати страхового відшкодування потерпілій особі з тих підстав, що станом на дату ДТП автомобіль марки "Опель", реєстраційний номер НОМЕР_3 , не пройшов процедуру розмитнення та реєстрацію на території України, а тому ОСОБА_4 (винна особа) здійснював керування вказаним автомобілем неправомірно. Проте, суд такі доводи відповідача не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах (п. 1.5). Власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6).

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.04.2019 р. у справі № 910/14693/17.

Відповідачем не надано належних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-77 ГПК України, на підтвердження факту неправомірного володіння ОСОБА_4 на момент ДТП транспортним засобом - автомобілем "Опель", реєстраційний номер НОМЕР_3 , зокрема, доказів відсутності реєстраційних документів чи посвідчення водія у вказаної особи. Натомість, з постанови Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2019 р. у справі № 757/30446/19-п вбачається, що керування на момент ДТП вказаним автомобілем «Опель» здійснював ОСОБА_4 на законних підставах.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Отже, суд доходить висновку, що керування автомобілем "Опель" винна у ДТП особа здійснювала правомірно, а порушення митних правил щодо ввезення автомобіля на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від відповідальності учасників страхових відносин.

При цьому, суд враховує, що відповідач, будучи обізнаним про те, що застрахований транспортний засіб не зареєстрований на території України, добровільно взяв на себе зобов`язання виплатити страхове відшкодування на виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зі змісту положень статті 627 ЦК України та статті 44 ГК України вбачається, що сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/4495467), відповідач (ТДВ "СК "Альфа-Гарант") взяв на себе відповідальність за відшкодування спричиненої у ДТП шкоди його страхувальником.

Вирішуючи питання про суму, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з такого.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.07.2018 р. у справі № 924/675/17).

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку транспортного засобу № 662/11-19 від 06.11.2019 р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Клевер Експерт", вартість відновлювального ремонту (з коефіціентом фізичного зносу) склала 98 867,67 грн.

Проте, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" (відповідач) не погодився із указаним розміром шкоди, тому суд призначив у справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставив питання: "Яка вартість матеріального збитку, що був завданий власнику автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 09.03.2019 р. у місті Києві, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу; втрати товарної вартості та податку на додану вартість, станом на дату ДТП?".

За результатами проведеного дослідження висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 13-3/374 від 19.08.2020 р. встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіціенту фізичного зносу, втрати товарної вартості та податку на додану вартість, станом на дату ДТП (09.03.2019 р.) становить 100 521,48 грн.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінивши наявні у справі докази, у тому числі звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Клевер Експерт" № 662/11-19 від 06.11.2019 р. та розрахунок аварійного комісара ОСОБА_5 № 35-D/53/5 від 14.05.2019 р., наданого відповідачем, суд вважає, що висновок Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 13-3/374 від 19.08.2020 р. є належним, достовірним та вірогідним доказом розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який склав 100 521,48 грн. на дату ДТП.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний висновок на вимогу суду був зроблений з урахуванням коефіціенту фізичного зносу, втрати товарної вартості та суми податку на додану вартість. Зокрема, розраховуючи пошкодження автомобіля, вартість відновлювального ремонту, експерт у своєму висновку № 13-3/374 від 19.08.2020 р. вказав, що така вартість була визначена без врахування суми податку на додану вартість, оскільки середні значення вартості нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт були отримані по станціях з різною формою оподаткування, тому вони приймаються як середні ринкові і остаточні, а сума ПДВ не підлягає ні відніманню, ні додаванню.

Отже, твердження відповідача про неправомірне включення до страхового відшкодування суми ПДВ суд відхиляє, оскільки вартість матеріального збитку визначалась без застосування податку на додану вартість.

Також при визначенні розміру страхового відшкодування, суд варховує, що його сума завжди зменшується на суму франшизи згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У той же час, за полісом страхування цивільно - правової відповідальності АМ/4495467 сума франшизи склала 0,00 грн., тобто сума страхового відшкодування не змінилась - 100 521,48 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що вказана сума є більшою, ніж заявлено позивачем - 98 867,67 грн. Проте, враховуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, закріплений у ст. 14 ГПК України, який наголошує на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим згідно з цим Кодексом, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також зважаючи на приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд доходить висновку про те, що вимоги ФОП Попова В. Є. задоволенню підлягають у заявленій позивачем сумі - 98 867,67 грн.

Крім стягнення страхового відшкодування, ФОП Попов В. Є. просив стягнути з відповідача пеню в сумі 12 099,70 грн. за прострочення зобов`язання у період з 06.07.2019 р. по 13.11.2019 р.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Із наведених приписів закону вбачається обов`язок страховика сплатити в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Провівши власний розрахунок неустойки на підставі наведених приписів закону, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 11 804,53 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним невірно застосовано розмір подвійної облікової ставки за заявлений період.

Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 488,49 грн. та 3 % річних у сумі 1 064,51 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач заперечив правомірність нарахування матеріальних втрат позивачем, посилаючись на наявність між сторонами деліктних правовідносин, а не зобов`язальних, з приводу чого суд зазначає наступне. За змістом ст. 993 ЦК України зобов`язання відповідача зводиться до здійснення страхової виплати, тобто, таке зобов`язання є грошовим; грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов`язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. Грошове зобов`язання у деліктних правовідносинах не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання з відшкодування шкоди.

Виходячи з цього, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи інфляційні втрати та 3 % річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 488,49 грн. та 3 % річних у сумі 1 064,51 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Отже, позовні вимоги ФОП Попова В. Є. підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Зокрема, судові витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн. та витрат відповідача на проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової експертизи у сумі 1 015,20 грн., які підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача за надану професійну правничу допомогу, суд зазначає окремо.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 р., укладений між ФОП Поповим В. Є. та адвокатом Самойленком П. М.; додаткову угоду № 237 від 13.11.2019 р. до договору про надання правової допомоги, у якій сторони погодили перелік послуг правничої допомоги та їх вартість на загальну суму 10 000,00 грн., довіреність від 29.01.2019 р., видану адвокату Самойленку П. М. на представництво ФОП Попова В. Є. у суді, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Самойленку П. М. серія КВ № 6314 від 24.01.2019 р., акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2019 р. на суму 10 000,00 грн. із детальним переліком наданих послуг з правничої допомоги та докази оплати правничої допомоги на загальну суму 10 000,00 грн. (платіжне доручення № Р24А694503426А87437 від 13.11.2019 р.).

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому розмір таких витрат суд вважає адекватним та розумним, враховуючи ступінь складності справи, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також співрозмірність гонорару адвокату сумі позову. Водночас, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати на правову допомогу також підлягають пропорційному розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.

Щодо заявлених позивачем витрат на проведення суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Клевер Експерт" оцінки матеріального збитку на його замовлення (висновок № 662/11-19 від 11.11.2019 р.), то суд їх покладає на позивача ФОП Попова В. Є., оскільки цей висновок був виконаний за його власною ініціативою та під час розгляду справи у якості належного доказу судом не прийнятий.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування 114 520, 37 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) страхове відшкодування у сумі 98 867 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 67 коп., пеню у сумі 11 804 (одинадцять тисяч вісімсот чотири) грн. 53 коп., інфляційні втрати у сумі 488 (чотириста вісімдесят вісім) грн. 49 грн., 3 % річних у сумі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 51 коп., судовий збір у сумі 1 882 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) грн. 50 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 799 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 58 коп.

У решті вимог - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) витрати за проведення експертизи у сумі 20 (двадцять) грн. 35 коп.

Повне судове рішення складене 16 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.