номер провадження справи 5/139/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 Справа № 908/2547/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс (67543, Одеська область, Комінтернівський район, с. Визирка, вул. Чапаєва, 50; )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства Азовкабель (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 2-І; )

про стягнення 6 298,14 грн.,

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/2547/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс до Приватного акціонерного товариства Азовкабель про стягнення 6 298,14 грн., з яких 4 207,49 грн. передоплати за поставку товару та 2 090,65 грн. штрафних санкції за несвоєчасну поставку товару

Ухвалою суду від 07.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2547/20 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 02.11.2020. Ухвалою суду від 02.11.2020 оголошено перерву в судовому засіданні на 07.12.2020.

06.11.2020 на електронну адресу суду з ЕЦП від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву. 09.11.2020 на адресу суду надійшов оригінал відзиву.

Крім цього, 13.11.2020 на електронну адресу суду з ЕЦП від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності належним чином уповноваженого представника відповідача. 16.11.2020 на адресу суду надійшов оригінал вказаної заяви.

У судовому засіданні 07.12.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 14.03.2016 Приватним акціонерним товариством «АЗОВКАБЕЛЬ» та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» укладено договір №РД/03/0898 поставки товару. Позивач здійснив передплату у розмірі 4 207, 49 грн. Відповідно до п. 4.2. договору, пунктом поставки товару за даним договором є склад покупця. Адреса складу: Одеська обл., Комінтернівський район, територія Визирської сільської ради, вул. 1 км автодороги порту Южний « 1Г, 1Б, 1з/1, 16/1». Кінцевий строк доставки товару на склад покупця настав через 30 календарних днів з моменту проведення передоплати, а саме 16.03.2020. Проте, в порушення умов договору відповідач товар так і не поставив. Жодного повідомлення про затримку чи неможливість поставки товару у зв`язку з обставинами, що не залежали від продавця, позивач не отримував. Посилаючись на ст. ст. 188, 193, 216, 217, 222, 230, 231, 232, 265 ГК України, ст. ст. 530, 610-611, 615, 663-664, 692 ЦК України та умови договору №РД/03/0898 від 14.03.2016 позивач просить суд стягнути з відповідача суму передплати у розмірі 4 207,49 грн. та суму штрафних санкцій у розмірі 2 090,65 грн.

В матеріалах справи міститься відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, оскільки позивачем недотримано порядку досудового врегулювання спору. Відповідач не отримував претензії з повідомленням про розірвання договору, оскільки вона була направлена на адресу іншого підприємства, а не відповідача. Крім того, номер телефону, за яким телефонував кур`єр не належить відповідачу також. Товар було виготовлено в повному обсязі. Позивачу неодноразово повідомлялось про готовність товару для відвантаження за умови надання довіреності на уповноважену особу позивача. Крім того, штраф нараховується у відсотках від суми, а не за кожен день прострочення.

Надані до матеріалів справи докази дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2016 Приватним акціонерним товариством «АЗОВКАБЕЛЬ» (далі постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (далі покупець, позивач) укладено договір №РД/03/0898 (далі - договір), згідно з п.п. 1.1.-1.2. якого продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця товар, а Покупець - приймати товар та оплачувати Продавцю його вартість в порядку та строки, передбачені цим договором. Асортимент, кількість, місце та строк поставки товару вказується в узгоджених сторонами рахунках та/або специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. договору товар відвантажується продавцем покупцю за погодженими цінами, зазначеними по кожному виду продукції в рахунках до цього договору.

Положеннями п. 3.1. Договору передбачено, що ціна на товар вказується в узгоджених Сторонами рахунках та/або специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Сторонами досягнуто домовленість, що покупець здійснює оплату в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті на поточний рахунок продавця у розмірі 50% - передоплата протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання партії товару на склад Покупця, якщо інше не передбачено в рахунках та/або специфікаціях, які є невід`ємними частинам цього договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.8, 4.9., 4.11. договору поставка товару здійснюється партіями у відповідності з замовленням покупця, протягом періоду, вказаному у рахунках/специфікаціях після узгодження замовлення покупця.

Поставка товарів здійснюється на умовах DDP згідно ІНКОТЕРМС 2000. Пунктом поставки товару за даним договором є склад покупця. Адреса складу: Одеська область, Комінтернівський район, територія Визирської сільської ради, вул. 1 км автодороги порта Южний « 1Г, 1Б, 1з/1, 1б/1» або іншими умовами погодженими сторонами (п. 4.2).

Прийняття товару та перевірка його кількості і зовнішньої якості здійснюється в момент поставки товару (п. 4.8).

При прийманні-передачі товару уповноважений представник покупця перевіряє кількість поставленого товару відповідно до товарно-супровідних документів та підтверджує це підписом на товарних накладних (п. 4.9).

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної (п. 4.11).

Відповідно до п.п. 6.2., 6.5. договору, у випадку невчасної поставки чи недопоставки товару продавець сплачує покупцю штраф за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару. Всі суперечливі питання, що виникають протягом дії цього договору, вирішуються за погодженням сторін. Неврегульовані питання передаються на розгляд господарського суду відповідно до чинного законодавства України.

Пунктами 9.2., 9.5. договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом календарного року, фактично припиняє свою дію після повного розрахунку і виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Договір може бути розірвано з письмового повідомлення сторони, що розриває договір, не менше, ніж за 20 календарних днів до запланованої дати розірвання договору. Сторона ініціатор розірвання договору відшкодовує іншій стороні всі витрати, пов`язані з виконанням договору.

27.01.2020 відповідач надіслав позивачу рахунок на оплату № 105 від 27.01.2020, найменування товару: провід СИП-4 4x120, кількість - 250 м., та барабан № 17, кількість - 1 шт., на загальну суму товару - 28 049,92 грн. з ПДВ.

В рахунку на оплату № 105 від 27.01.2020 також зазначено, що термін виконання замовлення становить 30 календарних днів, умови постачання - СРТ (англ. Carriage paid to....) Інкотермс 2011: товар доставляється основному перевізнику замовника, основну перевозку до вказаного в договорі терміналу прибуття сплачує продавець тощо, умови оплати - 15% передплата, 85% - відстрочення 45 календарних днів.

На підтвердження прийняття вищевказаних умов поставки та оплати товару, покупець здійснив передплату товару у розмірі 15% від суми поставки, а саме: 4 207,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 38302 від 14.02.2020.

Отже, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу виготовлену продукцію протягом 30 календарних днів з дня здійснення передоплати, тобто до 15.03.2020, а позивач був зобов`язаний сплатити решту суми товару до 30.03.2020.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що пунктом поставки товару за даним договором є склад покупця. Адреса складу: Одеська обл., Комінтернівський район, територія Визирської сільської ради, вул. 1 км автодороги порту Южний « 1Г, 1Б, 1з/1, 16/1».

Лише 15.09.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 1409/13 від 14.09.2020, в якій повідомив про розірвання договору № РД/03/0898 від 14.03.0898 від 14.03.2016 та просив перерахувати суму передоплати за поставку товару та суму штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару в строк до 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії на розрахунковий рахунок покупця.

Проте, відповідач відмовився від прийняття претензії, що підтверджується повідомленням про результати доставки Кур`єрської служби доставки від 30.09.2020.

Лише 05.11.2020 відповідачем направлені на адресу позивача листи:

- № ОС-1455 від 23.03.2020, в якому відповідач повідомив позивача, що продукція виготовлена в повному обсязі та просив надати довіреність для здійснення поставки товару. Аналогічні вимоги містить лист № ОС-1795 від 26.08.2020;

- № ОС-1666 від 22.06.2020, в якому відповідач повідомив позивачу про готовність товару та пропонував здійснити остаточний розрахунок для відвантаження товару за вищевказаною адресою.

Доказів здійснення відповідачем поставки товару а також перерахування позивачем 85% вартості товару сторони суду не надали.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2547/20 та додаткові письмові пояснення, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між сторонами склались правовідносини поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Як зазначив Верховний Суд України у своїх висновках, викладених в п. 7.12-7.13 постанови від 08.02.2019 по справі № 909/524/18: «Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання зобов`язання передбаченого п. 1.1. договору щодо поставки товару у строк до 15.03.2020, у зв`язку з чим позивач 15.09.2020 надіслав йому письмову вимогу про повернення передплати. Тому у відповідача виник обов`язок повернути суму попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Станом на час розгляду справи доказів повернення суми попередньої оплати від ПрАТ Азовкабель суду не надано.

Оцінюючи доводи сторін суд зазначає, що обов`язок відповідача з поставки товару за умовами договору №РД/03/0898 від 14.03.2016 та рахунку на оплату № 105 від 27.01.2020 передує обов`язку позивача з оплати 85% вартості товару, яку він мав здійснити протягом 45 днів після дати попередньої оплати та фактично протягом 15 днів після виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару на склад позивача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідно до умов ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач правомірно вимагає повернення суми попередньої оплати, незалежно від здійснення ним сплати решти вартості товару.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ Трансінвестсервіс щодо стягнення з ПрАТ Азовкабель суми попередньої оплати у розмірі 4 207,49 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.2. договору, у випадку невчасної поставки чи недопоставки товару продавець сплачує покупцю штраф за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару.

Позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 2 090,65 грн. за період з 16.03.2020 по 16.09.2020.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, наведений в п. 6.2 договору штраф за прострочення виконання зобов`язання не відповідає визначенню, передбаченому чинним законодавством, зокрема, ст.549 Цивільного кодексу України, яка визначає штраф як неустойку у вигляді разового платежу в розмірі відсоткового відношення до суми заборгованості, в той час, як неустойкою за кожен день прострочення грошового зобов`язання визначено пеню.

Відповідна норма ст.549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Таким чином, визначена договором неустойка в розмірі відсоткового відношення за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання за своє суттю у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України фактично є пенею.

Враховуючи положення ст.549 Цивільного кодексу України, відповідний пункт 6.2 договору слід розуміти як стягнення пені за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару.

Під час здійснення розрахунку суд враховує положення ст. 254 ЦК України, а саме: якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом перевірено розрахунок штрафних санкцій за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство», згідно із розрахунком суду стягненню підлягають штрафні санкції у розмірі 2075,39 грн., з відмовою у стягненні 15,26 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що ним не отримувалась претензія № 1409/13 від 14.09.2020, оскільки кур`єрська доставка здійснювалась за іншою адресою та кур`єр телефонував на номер телефону, який не належить відповідачу суд зазначає наступне:

Відповідно до накладної Служби Кур`єрської доставки адреса одержувача поштового відправлення: ПАТ «Азовкабель» - Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 2 І, телефони: , НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичною адресою ПАТ «Азовкабель» є: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 2 І. Інформація для здійснення зв`язку: НОМЕР_2 . Номер НОМЕР_3 зазначений на бланках листів ПАТ «Азовкабель».

Листи про готовність продукції до відвантаження та отримання остаточної оплати №ОС-1455 від 23.03.2020, №ОС-1666 від 22.06.2020, № ОС-1795 від 26.08.2020 направлені на адресу позивача 05.11.2020, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, після відкриття провадження у справі.

Доказів направлення вказаних листів до дати виконання умов договору - 15.03.2020 відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч.1). Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною (ч. 4).

Статтею 19 ГПК України визначено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (ч.1). Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2).

Отже, ці твердження відповідача суд відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення позивачем 15.09.2020 а адресу відповідача претензії за вих. № 1409/13 від 14.09.2020, яку відповідач відмовився отримувати. Крім цього, суд вважає безпідставним твердження відповідача в цій частині з огляду на положення ч.ч. 1, 4 ст. 4, ст. 19 ГПК України.

Доводи відповідача щодо обов`язку позивача надати довіреність на отримання ТМЦ судом до уваги не приймаються, оскільки в будь-якому разі обов`язок щодо поставки товару на склад Покупця у визначені строки покладені п. п. 1.1., 4.2. Договору, або умовами рахунку на оплату № 105 від 27.01.2020 покалдено саме на відповідача (Продавця), який мав здійснити заходи щодо поставки товару позивачу (Покупцю). Проте, доказів того, що товар було фактично відвантажено та доставлено відповідачем на склад позивача, а його неотримання сталося з вини позивача (ненадання довіреності на отримання ТМЦ) відповідачем суду не надано.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача - 2 096,91 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Азовкабель (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 2-І; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс (67543, Одеська область, Комінтернівський район, с. Визирка, вул. Чапаєва, 50; ) суму попередньої оплати у розмірі 4 207 (чотири тисячі двісті сім) грн. 49 коп., штрафні санкції у розмірі 2 075 (дві тисячі сімдесят п`ять) грн. 39 коп., судовий збір у розмірі 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) грн. 91 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2020.

Суддя К.В. Проскуряков

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.