УХВАЛА

15 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/17048/17

Провадження № 12-85гс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Власова Ю. Л.

суддів Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Край Проперті» на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року (суддя Босий В. П.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 червня 2020 року (у складі колегії: головуючий суддя Скрипка І. М., судді Тищенко А. І., Михальська Ю. Б.)

у справі № 910/17048/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

до Дочірнього підприємства «Край Проперті», Приватного акціонерного товариства «Універсам № 16»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова фірма «Прометей»,

про стягнення 44 371 014,76 долара США, що у гривневому еквіваленті становить 1 159 188 722,84 грн, а також 445 927 447,65 грн пені, що разом становить 1 605 116 170,49 грн, та

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом з урахуванням заяви про зменшення вимог про стягнення солідарно з Дочірнього підприємства «Край Проперті» (далі - ДП «Край Проперті», відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Універсам № 16» (далі - ПрАТ «Універсам № 16», відповідач 2) заборгованості за кредитними договорами від 22 вересня 2011 року № 119-В/11/55/КЛ та № 120-В/11 /55/КЛ.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням ДП «Край Проперті» договірних зобов`язань за кредитними договорами, а вимоги щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з ПрАТ «Універсам № 16» - тим, що між ПАТ «Сбербанк» і ПрАТ «Універсам № 16» на забезпечення кредитних договорів укладено договір поруки від 22 вересня 2015 року.

У відзиві на позов ДП «Край Проперті» зазначило, що не погоджується із вимогами позивача. Зокрема, частина заборгованості за кредитним договором від 22 вересня 2011 року № 120-В/11/55/КЛ вже стягнута з нього на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у справі № 910/16205/17, а також що позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмети іпотеки, передані на забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами, в позасудовому порядку. За рахунок вартості об`єктів нерухомого майна, на які банк звернув стягнення, позивач повністю погасив заборгованість відповідача 1 за кредитними договорами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року у справі № 910/17048/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 червня 2020 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ДП «Край Проперті» та ПрАТ «Універсам № 16» на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за договорами про відкриття кредитної лінії від 22 вересня 2011 року № 119-В/11/55/КЛ і № 120?В/11/55/КЛ у розмірі 44 371 014,76 долара США та 445 927 447,65 грн.

Судові рішення мотивовані неналежним виконанням боржником кредитних договорів.

Посилаючись на статтю 575, частину п`яту статті 590, статтю 599, частину третю статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункт 2 частини першої статті 1, частини першу, другу статті 7, статтю 12, частини першу, третю, п`яту статті 33 Закону України «Про іпотеку», суд апеляційної інстанції відхилив твердження відповідача 1 про те, що після реалізації позивачем позасудового способу звернення стягнення на предмети іпотеки всі наступні вимоги є припиненими на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VІІІ (далі - Закон України «Про іпотеку»). Апеляційний господарський суд зазначив, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, тобто саме лише набуття кредитором права власності на предмет іпотеки у цій справі не припинило заставу рухомого майна, переданого боржником з метою забезпечення виконання основного зобов`язання. Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 910/2535/18.

У вересні 2020 року ДП «Край Проперті» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 червня 2020 року у справі № 910/17048/17, у якій просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована, крім іншого, тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували частину четверту статті 36 Закону України «Про іпотеку». На підтвердження цих доводів скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 927/84/16, від 20 червня 2018 року у справі № 757/31271/15-ц, від 26 лютого 2019 року у справі № 914/355/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 873/26/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справах № 643/18466/15-ц, та № 263/3809/17, від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 725/3690/17.

Ухвалою від 13 жовтня 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду (далі - Касаційний господарський суд) відкрив провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя). Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики (частина п`ята).

Ухвалою від 26 листопада 2020 року Касаційний господарський суд задовольнив клопотання ДП «Край Проперті», справу № 910/17048/17 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, встановлених частинами третьою, п`ятою статті 302 ГПК України.

Ухвала обґрунтована тим, що:

- справа № 910/17048/17 містить виключну правову проблему щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки суди допускають її неоднозначне тлумачення. В одних випадках суди розуміють буквально наведене положення Закону та відмовляють у задоволенні будь-яких вимог кредитора, пред`явлених після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, незалежно від того, задоволені вимоги кредитора (іпотекодержателя) за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі чи ні (постанови від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 757/31271/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справах № 643/18466/15-ц, та № 263/3809/17, від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19), а в інших випадках суди застосовують положення наведеної норми права в системному тлумаченні з положеннями статей 591, 598, 599 ЦК України та, встановивши, що за рахунок предмета іпотеки не в повному обсязі задоволені вимоги кредитора, а отже, зобов`язання не припинилось, задовольняють їх у судовому порядку (постанова від 26 лютого 2019 року у справі № 914/355/17);

- необхідно відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 757/31271/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справах № 643/18466/15-ц та № 263/3809/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19, щодо застосування при вирішенні спорів, які виникли на підставі кредитних правовідносин, частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, оскільки такі вимоги є недійсними.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного господарського суду про те, що справа № 910/17048/17 містить виключну правову проблему щодо застосування при вирішенні спорів, які виникли на підставі кредитних правовідносин, частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, тому приймає справу для розгляду.

Також підставою для розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/17048/17З є те, що колегія суддів Касаційного господарського суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому у частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

Наведені обставини є підставою для призначення справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

Керуючись статтями 120, 121, 233-235, 301, 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 910/17048/17 за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Край Проперті» на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 червня 2020 року.

2. Призначити справу № 910/17048/17 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 02 березня 2021 року о 10 годині 00 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Л. Власов
Судді: В. В. Британчук Л. М. Лобойко
М. І. Гриців К. М. Пільков
Д. А. Гудима О. Б. Прокопенко
Ж. М. Єленіна В. В. Пророк
О. С. Золотніков Л. І. Рогач
Л. Й. Катеринчук В. М. Сімоненко
В. С. Князєв І. В. Ткач
Г. Р. Крет С. П. Штелик