ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. Справа№ 910/10256/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Нікітенко А.В.,

представники учасників справи у судове засідання 16.12.2020 не з`явилися

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 (повний текст складено 13.04.2020)

за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Л.І.

у справі № 910/10256/19 (суддя - Данилова М.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 20 085, 00 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявленої скарги та рух справи

У серпні 2019 року Приватне акціонерне товариство «МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА» (далі - ПАТ «МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення штрафу в розмірі 20 085, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ПАТ «МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА» штраф в сумі 20 085, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн.

04.11.2019 на виконання рішення Господарським судом міста Києва від 08.10.2019 було видано наказ, за яким, надалі, було відкрито виконавче провадження.

У березні 2020 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - регіональна філія «Придніпровська залізниця») звернулося до суду першої інстанції із скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Л.І. (далі - державний виконавець Коваль Л.І.), в якій просило визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Коваль JI.I. щодо неповернення наказу Господарського суду міста Києва у даній справі від 04.11.2019 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати державного виконавця Коваль JI.I. ухвалити постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/10256/19 стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга обґрунтована неправильним застосуванням державним виконавцем Коваль Л.І. пункту III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

А тому, на переконання скаржника, державний виконавець Коваль Л.І. мав повернути наказ Господарського суду міста Києва у даній справі від 04.11.2019 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Л.І. відмовлено.

Ухвалу обґрунтовано тим, що предметом застави не можуть бути грошові кошти, а тому приписи пункту 3 Розділу III Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону стягнення грошових коштів із об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, тобто із скаржника.

А тому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем з врахуванням чинного законодавства про виконавче провадження а також пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та не повернено наказ Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі №910/10256/19.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2020 року Регіональна філія «Придніпровська залізниця» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 і ухвалити нове рішення, яким скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.06.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», надано учасникам справ час для подання відзивів на апеляційну скаргу, клопотань та заяв. Розгляд скарги призначено на 01.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційної господарського суду від 01.07.2020 зупинено провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/3535/19 Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Північного апеляційної господарського суду від 02.11.2020 поновлено апеляційне провадження у справі та зупинено провадження до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/12809/19 Господарського суду міста Києва.

01.12.2020 судом апеляційної інстанції було поновлено апеляційне провадження у справі, продовжено строк розгляду апеляційної скарги та призначено її до розгляду на 16.12.2020.

16.12.2020 представники учасників справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення, наявними в матеріалах справи.

Будь-яких клопотань щодо неможливості розгляду справи до суду не надходило, а тому, враховуючи обмеженість процесуальних строків перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Регіональна філія «Придніпровська залізниця» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано пряму норму Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» стосовно встановленої законодавчої заборони на вчинення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження», щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цього Закону, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Скаржник зазначає, що правова конструкція зазначеної норми не містить жодних виключень чи правил, які давали б змогу вважати, що такі виключення стосуються будь-яких коштів підприємства, а не лише тих, які були передані в заставу за кредитними договорами.

Крім цього, скаржник вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги пункту ІІІ Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відкриття виконавчого провадження та не повернення наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у даній справі стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». На переконання скаржника, державний виконавець повинен був повернути судовий наказ стягувачу.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило, клопотань про продовження строку для їх подачі не заявлялося.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд

Вирішуючи питання обґрунтованості постановлення судом першої інстанції судового рішення про відмову в задоволені скарги боржника на бездіяльність державного виконавця щодо неповернення судового наказу, Північний апеляційний господарський суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ПАТ «МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА» штраф в сумі 20 085, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн.

04.11.2019, на виконання рішення Господарським судом міста Києва від 08.10.2019, було видано наказ, за яким, надалі, було відкрито виконавче провадження.

Не погоджуючись з бездіяльністю державного виконавця, Регіональна філія «Придніпровська залізниця» звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Коваля Л.І., в якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Коваль JI.I. щодо неповернення наказу Господарського суду міста Києва у даній справі від 04.11.2019 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як визначено ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Cистемний аналіз змісту даної норми разом з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», свідчить про їх спрямування на необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто вказаною нормою Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти, що узгоджується з положеннями чинного законодавства України, а також відповідає меті та суті Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Аналогічні висновки щодо застосування пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19, у якій суд визнав очевидними і такими, що не викликають розумних сумнівів висновки судів про можливість вчинення виконавчих дій стосовно АТ «Українська залізниця» щодо стягнення грошових коштів.

Отже, підстави, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання у державного виконавця були відсутні, відповідно, ним були дотримані вимоги чинного законодавства при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Схожа правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2020 у справі №904/1923/19.

Зокрема, у постанові від 04.06.2020 у справі №904/1923/19 Верховний Суд не погодився з тлумаченням апеляційним судом пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, оскільки зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосується саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у справі №904/1923/19 є вартість недостачі вантажу.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для повернення виконавчого документу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Посилання скаржника на те, що передбачена пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» можливість проводити виконавчі дії стосується лише стягнення тих грошових коштів і товарів, які були передані у заставу за кредитними договорами, оскільки положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбаченої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.

Аналогічні висновки викладено в постанові постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем з врахуванням чинного законодавства про виконавче провадження а також пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та не повернено наказ Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 року у справі №910/10256/19.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги боржника на бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати (судовий збір) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі № 910/10256/19 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі № 910/10256/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 21.12.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич