ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Справа № 926/311/20

За позовом Виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецьку гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

до Чернівецької міської ради, м. Чернівці

про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування

Суддя О.В. Гончарук
Секретар судового засідання Балух-Бзовик М.В.

від позивача №1 Літвін С.М.;

від позивача №2 Сідлецький Д.Ю.;

від відповідача Баланецький О.Д.;

від третьої особи не з`явився;

від прокуратури Лупійчук Б.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Виконуючий обов`язки військового прокурора Чернівецьку гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з позовом, в якому просить визнати незаконним рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 березня 2019 року №1652 Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань в частині прийняття підпунктів 9., 9.1, 9.2 про відмову Квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,5000 га для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України, у зв`язку з невідповідністю містобудівної документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну забудову), про їх резерв для учасників бойових дій та про визначення Управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради надати пропозиції щодо її подальшого використання.

Свої позовні вимоги військовий прокурор обґрунтовує обставинами, пов`язаними з прийняттям 21 липня 1987 року рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №203/7 Про відведення земельних ділянок, яким вилучено з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступник КЕВ міста Чернівці) земельну ділянку площею 0,50 га на вул. Оріхівській, 29, замість якої відведено земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській для господарських потреб.

На думку військового прокурора, з 21 липня 1987 року указана земельна ділянка перебуває у безстроковому із безоплатному користуванні КЕВ міста Чернівці та відповідно до статті 77 Земельного кодексу України належить до земель оборони.

08 січня 2019 року КЕВ місті Чернівці, як постійний землекористувач, звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Не дивлячись на наявність вищезазначеного рішення виконавчого комітету від 1987 року, відповідачем відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою, обґрунтовуючи таку відмову невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову забудову).

З посиланням на вимоги земельного законодавства, військовий прокурор Чернівецького гарнізону звертається до суду з цим позовом, з метою захисту майнових інтересів держави в сфері земельних відносин, оскільки спірна земельна ділянка є власністю держави, а прийняття, на думку прокурора, незаконного ненормативного акту Чернівецькою міською радою не дозволяє виконати у повному обсязі розпорядження оборонного відомства, а також перешкоджає законному володінню та користуванню належним Міністерству оборони України та КЕВ міста Чернівці майном.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.03.2020.

02 березня 2020 року через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №777), в якому він позов не визнає та просить залишити його без розгляду, з огляду на те, що Військовою прокуратурою не надано доказів, які підтверджують, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівців чи їх посадові особи не здійснюють або не належним чином здійснюють свої повноваження у відповідності до законодавства України, яким чином така дія чи бездіяльність становить загрозу порушення інтересів держави. Прокуратурою, на думку відповідача, окрім викладеного у позовній заяві, не зазначено причин неможливості зазначених органів з відповідною процесуальною дієздатністю, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, а посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган належним чином не здійснює надані йому повноваження, не підтверджені будь-якими доказами, тому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду з позовом та замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає це здійснювати.

Одночасно відповідач просить, у разі відсутності правових підстав для залишення позову без розгляду, відмовити у його задоволенні за безпідставністю, оскільки прокурором у даній справі не надано жодних доказів реєстрації права на земельну ділянку чи видачі державного акта на користь КЕВ м.Чернівці, на ній не розташовано будівель чи споруд державної власності, відтак і земельна ділянка на АДРЕСА_1 не відноситься до земель державної власності. Разом із цим, обставина звернення КЕВ міста Чернівців до міської ради щодо отримання земельної ділянки, додатково свідчить, що відділ сам усвідомлює відсутність у нього прав на землю.

Таким чином, беручи до уваги відсутність у КЕВ м.Чернівці станом на день розмежування земель державної та комунальної власності, державного акта на право постійного користування землею чи нерухомого майна, її власником виступає територіальна громада м.Чернівців в особі Чернівецької міської ради, яка виконує свої обов`язки згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

16 березня 2020 року на електронну адресу Господарського суду Чернівецької області від позивача №1 надійшли письмові пояснення (вх. № 956), в яких він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на те, що з 21 липня 1987 року указана земельна ділянка перебуває у безстроковому і безоплатному користуванні у КЕВ м. Чернівці та відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України належить до земель оборони, що підтверджуються внесеними даними в облікові документи КЕВ м. Чернівці та ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, зокрема до Форми 405Б (Відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці станом на 1 жовтня 2017 року) та Форми 405 (Відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України станом на 1 січня 2019 року).

У підготовчому засіданні 17.03.2020 оголошено перерву до 06.04.2020.

01 квітня 2020 року на електронну адресу Господарського суду Чернівецької області від позивача №2 надійшли письмові пояснення (вх. № 1125), які не містять електронного цифрового підпису.

02 квітня 2020 через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від в.о. військового прокурора надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 1135), в якій зазначається, що заступник прокурора гарнізону діяв згідно з п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, а саме, звернувся до суду з позовом в інтересах держави - Міністерства оборони України та КЕВ м. Чернівці як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки вказані органи належним чином не здійснюють захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом. Також, прокурор не погоджується з твердженнями відповідача про те, що у позові слід відмовити через його безпідставність, оскільки за позивачами відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України в державному реєстрі не зареєстровано права на спірну земельну ділянку, відсутній державний акт у справі, відсутні будь-які докази цього, а на спірній земельній ділянці немає будівель та споруд, що відносяться до державної форми власності.

Крім того, на думку прокурора, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували набуття зазначеної земельної ділянки у комунальну власність. Таким чином, приймаючи спірне рішення, Чернівецька міська рада вчиняла правомочності як власник земельної ділянки відносно частини земельної ділянки, яка перебуває у державній власності як землі оборони на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2020 відкладено підготовче засідання на час до завершення в Україні дії карантину, установленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 COVID-19, з урахуванням внесених до цієї постанови змін.

Ухвалою від 26.06.2020 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 13 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 13.08.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів та відкладено підготовче засідання на 16.09.2020.

Ухвалою суду від 16.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року задоволено клопотання представника позивача №1 Міністерства оборони України (вх. № 2386) про проведення судового засідання у справі № 926/311/20 в режимі відеоконференції та забезпечення проведення відеоконференції за участю представника позивача №1 покладено на Вінницький апеляційний суд.

Ухвалою суду від 20.10.2020 розгляд справи відкладено на 16.11.2020.

Ухвалою суду від 13.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви позивача №1 Міністерства оборони України (вх. № 2677) про проведення судового засідання у справі № 926/311/20 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 16.11.2020 розгляд справи відкладено на 30.11.2020.

Ухвалою суду від 17.11.2020 задоволено клопотання представника позивача №1 Міністерства оборони України (вх. № 2704) про проведення судового засідання 30.11.2020 у справі № 926/311/20 в режимі відеоконференції та забезпечення проведення відеоконференції за участю представника позивача №1 покладено на Вінницький районний суд Вінницької області.

У судове засідання 30.11.2020 представник третьої особи не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки його належним чином повідомлено про дату, час і місце даного судового засідання.

Присутній у судовому засіданні прокурор наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву (вх. № 1135).

Присутній представник позивача №1 просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (вх. № 956).

У судовому засіданні 30.11.2020 оголошено перерву до 03.12.2020.

На день розгляду справи, 03.12.2020, присутній у судовому засіданні представник позивача №2 просить позов задовольнити з огляду на те, що 21 липня 1987 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №203/7 «Про відведення земельних ділянок» вилучено з землекористування Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району земельну ділянку площею 0,50 га по АДРЕСА_2 , замість вилученої земельної ділянки відведено земельну ділянку площею 1,5 га по вул. Ленківській для господарський потреб. Земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5 га була закріплена за військовою частиною НОМЕР_2 , що підтверджується наказом начальника Чернівецького гарнізону «Про закріплення земельних ділянок за військовими частинами та установами Чернівецького гарнізону» від 08.07.2003 №22. Військова частина НОМЕР_2 листом від 26.05.2004 №970 зверталася до директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних ресурсів міської ради щодо надання дозволу на виготовлення Чернівецькій КЕЧ району державного акту на право постійного користування землею. Даний лист залишено без відповіді та задоволення. За актом приймання-передачі основних засобів від 05.12.2006 військова частина НОМЕР_2 передала КЕВ м. Чернівці дану земельну ділянку.

Таким чином, на думку позивача №2, земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4 з 1987 року перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні Квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернівці та належить до земель оборони.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача просить залишити позов без розгляду, а у разі відсутності на те правових підстав, відмовити в його задоволенні за безпідставністю, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву (вх. № 777).

Заслухавши військового прокурора та представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» від 21.07.1987 вилучено з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступник КЕВ м. Чернівці земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29. Замість вилученої земельної ділянки вирішено відвести Чернівецькій КЕЧ району земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській, 4 для господарських потреб.

У листі № 303/23/1/149/37 від 14.01.2019 Міністерство оборони України звернулось до начальників КЕВ, КЕЧ з вимогою щодо негайного звернення до органів місцевого самоврядування з метою отримання дозволів про розроблення технічної документації із землеустрою земельних ділянок оборони, у тому числі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000 га, що знаходиться на вул. Ленківській, 4 у м. Чернівці.

Листом № 61 від 08.01.2019 КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з проханням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення указаної земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Пунктом 9 рішенням 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 1652 від 05.03.2020 відмовлено КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, обґрунтовуючи відмову невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну забудову).

Пунктами 9.1 та 9.2 цього ж рішення органу місцевого самоврядування дану земельну ділянку зарезервовано для учасників бойових дій, а Управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради визначено надати пропозиції щодо її подальшого використання.

Частиною першою статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За приписами статті 2 ЗК України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Частиною другою вказаної статті ЗК України визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення Міськради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Відповідне регулювання міститься також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» (у відповідній редакції), за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України (стаття 2 цього Закону).

Порядок використання земель оборони та особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом (частини четверта та п`ята статті 77 ЗК України).

Спеціальні положення ЗК України та законодавства, яке регулює правовий режим земель оборони передбачають належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Разом з тим, згідно зі статтею 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. За приписами статті 77 ЗК України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 20 ЗК України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

За статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Відповідно до статті 317 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Також, відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міноборони є уповноваженим державою органом управління військовим майном, в тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Частиною першою статті 10 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Міноборони як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України (стаття 4 вказаного Закону).

Водночас статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За приписами пунктів «а» та «в» статті 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом на підставі досліджених матеріалів справи встановлено, що спірну земельну ділянку відведено Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району замість вилученої у неї земельної ділянки державної власності.

Перебування земельної ділянки у державній власності також підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними внесеними до облікових документів КЕВ м. Чернівці та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, зокрема даними внесеними до форми 405Б (відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які числяться за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці, станом на 01 жовтня 2017 року) та форми 405 (відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України, станом на 01 січня 2019 року).

Оскаржуваним рішенням Чернівецька міська рада відмовила позивачу №2 у наданні дозволу на складанні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також, вважаючи себе розпорядником спірної земельної ділянки, вирішила її зарезервувати для потреб інших осіб.

Відтак, Міськрада безпідставно вчинила розпорядчі дії щодо спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони, прийнявши відповідне рішення в порушення права державної власності.

За частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відтак, враховуючи викладене та встановлений судом факт належності земельної ділянки до земель оборони державної форми власності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Судом установлено, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області у справі 926/979/19 залишено аналогічний позов прокурора без розгляду. Зазначену ухвалу залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та постановою Верховного Суду від 22.10.2020, проте, з моменту набрання рішення законної сили, Міністерство оборони України та КЕВ м. Чернівці, не дивлячись на неодноразові звернення до них прокуратурою гарнізону з листами про необхідність вжиття заходів представницького характеру, не вжили жодних заходів для відновлення своїх порушених прав та інтересів у спірних правовідносинах з Чернівецькою міською радою.

11 лютого 2020 року прокуратура гарнізону повідомила Міністерство оборони України та КЕВ м. Чернівці, що в порядку статті 23 закону України Про прокуратуру, у зв`язку з їхньою бездіяльністю подається позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

В подальшому, 12.02.2020 прокуратурою гарнізону подано до Господарського суду Чернівецької області зазначений позов.

Таким чином, виконуючий обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону провомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Чернівці, як органів уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави у цих конкретних правовідносинах.

Сплачений прокуратурою до Державного бюджету України судовий збір за розгляд даної справи покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 130, 145, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецьку гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування задовольнити.

2. Визнати незаконним рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 березня 2019 року №1652 Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань в частині прийняття підпунктів 9., 9.1, 9.2 про відмову Квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Ленківська, 4, орієнтовною площею 1,5000 га для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України.

3. Стягнути з Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, площа Центральна, 1, ) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (58001, м. Чернівці, вул. Аксенина, 2а, ) судовий збір у сумі 2102 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 14.12.2020.

Суддя О.В. Гончарук