СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2020 р. Справа № 922/2696/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Пелипенко Н.М., суддя Стойка О.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вх. № 3156 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2020 р. у справі № 922/2696/20 (суддя Чистякова І.О., повний текст складено та підписано 26.10.2020 р.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі», м. Первомайський Харківської області

про стягнення 8 171,52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

19.08.2020 р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Харківської області про стягнення з Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» (далі Первомайське КП «Тепломережі», відповідач) пені в сумі 6 831,96 грн. та 3 % річних в сумі 1 339,56 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив вимоги п. 6.1 договору постачання природного газу № 1458/18-БО-32 від 08.10.2018 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2020 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто пеню в сумі 1 024,79 грн., 3 % річних в сумі 1 339,56 грн., а також судовий збір в сумі 2 102,00 грн.; у задоволенні вимог в іншій частині позову відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, а в частині відмови наявністю підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 85 % за клопотанням відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 5 807,17 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, оскільки не врахував інтереси та майновий стан АТ «НАК «Нафтогаз України» при зменшенні розміру пені, а також не дослідив чи є даний випадок винятковим, чи були заподіяні позивачеві збитки неналежним виконанням зобов`язання, не оцінено розмір таких збитків.

На думку позивача, нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором у визначений його умовами строк.

Позивач зазначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан АТ «НАК «Нафтогаз України» за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 42 663 тис.грн.

Крім того, позивач посилається на те, що торгова кредиторська заборгованість за 9 місяців 2018 року склала 4 636 тис.грн. (за аналогічний період 2017 року 8 137 тис.грн.), відстрочені податкові зобов`язання складають 69 423 тис.грн.; розмір короткострокових позик складає 44 380 тис.грн., довгострокових 8 784 тис.грн., що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у т.ч. для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 р. строк, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Первомайським КП «Тепломережі», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 1458/18-БО-32, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 90,0 тис. куб. метрів.

Додатковими угодами до договору сторонами змінювалися обсяги та строки поставки природного газу.

Згідно з п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання передачі.

Умовами п. 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн.

В подальшому до цього пункту договору сторонами також вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п. 12.1. договору, викладеного в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 до нього, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В межах даного договору та згідно з актами приймання-передачі природного газу, позивач поставив у власність відповідача природний газ на загальну суму 9 492 461,68 грн., а саме:

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями квітня 2019 року від 30.04.2019 р. природний газ обсягом 32,590 тис.куб.м. на суму 243 858,32 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями березня 2019 року від 31.03.2019 р. природний газ обсягом 191,871 тис.куб.м. на суму 1 435 696,25 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями лютого 2019 року від 28.02.2019 р. природний газ обсягом 234,378 тис.куб.м. на суму 1 753 759,63 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями січня 2019 року від 31.01.2019 р. природний газ обсягом 296,051 тис.куб.м. на суму 2 215 234,76 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями грудня 2018 року від 31.12.2018 р. природний газ обсягом 273,173 тис.куб.м. на суму 2 044 047,56 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями листопада 2018 року від 30.11.2018 р. природний газ обсягом 211,456 тис.куб.м. на суму 1 582 243,20 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями жовтня 2018 року від 31.10.2018 р. природний газ обсягом 22,935 тис.куб.м. на суму 217 621,96 грн.

З наданих позивачем до позову довідок відносно підприємства відповідача вбачається, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених умовами п. 6.1 договору.

Отже, стверджуючи, що оплату за переданий та спожитий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилаючись на прострочення оплати спожитого природного газу відповідачем та порушення ним умов договору, позивач розрахував 3 % річних в сумі 1 339,56 грн. за загальний період з 26.03.2019 по 25.07.2019 р.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 1 339,56 грн.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Підставою апеляційного оскарження позивачем рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2020 р. стало непогодження АТ «НАК «Нафтогаз України» із зменшенням судом заявленої до стягнення пені на 85 % за клопотанням відповідача.

Так, позивачем на підставі умов п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 6 831,96 грн. за загальний період з 26.03.2019 р. по 25.07.2019 р.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені на 85 %, в обґрунтування якого посилається на те, що:

- розрахунки за поставлений природний газ здійснювалися з використанням рахунку зі спеціальним режимом використання; нормативи перерахування грошових коштів з цього рахунку визначалися не відповідачем, а НКРЕКП, тому він не міг впливати на розподіл коштів з цього рахунку, що підтверджується нормами Порядку № 217;

- основне зобов`язання виконано повністю;

- позивачем не доведена наявність збитків у кредитора; навіть у разі наявності таких збитків, вони компенсуються стягненням 3 % річних;

- прострочення не мало тривалого характеру, але стосувалося значних сум грошових коштів;

- відповідач є комунальним підприємством, реалізує теплову енергію за тарифами, які не покривають вартість енергоносіїв, а стан його розрахунків з позивачем напряму залежить від виконання зобов`язань споживачами;

- відповідно до постанови КМУ № 1108 від 26.10.2011 р. м. Первомайський є депресивною територією, що свідчить про скрутне матеріальне становище населення (основного споживача теплової енергії);

- стягнення з відповідача надмірного рівня пені призведе до підвищення тарифів на теплопостачання для населення, що матиме негативні соціальні наслідки.

В обґрунтування свого клопотання щодо необхідності зменшення заявленої до стягнення пені на 85 % відповідачем надано до матеріалів справи:

- Статут Первомайського КП «Тепломережі»;

- баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017 р.;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік;

- баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 р.;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік;

- інформацію щодо ведення претензійної роботи підприємством відповідача;

- довідки щодо розрахунків споживачів за послуги теплопостачання з 2016 по 2019 роки;

- лист Первомайського міськрайонного ВДВС № 14114 від 04.10.2019 р. про те, що станом на 01.10.2019 р. на примусовому виконання в відділі знаходиться 290 виконавчих документів на загальну суму 3 304 348 грн., в яких стягувачем є відповідач.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Первомайського КП «Тепломережі» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, тому суд апеляційної інстанції враховує соціальну спрямованість його діяльності на безперебійне забезпечення тепловою енергією бюджетних установ та організацій, які і є фактичними кінцевими споживачами теплової енергії, виробленою за допомогою поставленого позивачем природного газу.

При цьому, сам по собі фінансовий звіт (баланс) є бухгалтерським документом, який фіксує фінансову діяльність підприємств на певний проміжок часу та не свідчить про збитковість підприємства взагалі, проте такі документи мають оцінюватися судом в сукупності та одночасно й з іншими доказами у справі.

Відповідачем надано до матеріалів справи бухгалтерську звітність за достатньо тривалий проміжок часу, з якої вбачається стала наявність збитків Первомайського КП «Тепломережі» у кожному звітному році.

В даному випадку доцільно звернути увагу і на те, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду вартість спожитого природного газу відповідачем сплачено у повному обсязі, що свідчить про його намагання виконати взяті на себе зобов`язання належним чином. Тобто, Первомайське КП «Тепломережі» не намагається уникнути відповідальності за порушення обсягів та строків оплат, а навпаки вживає заходів задля здійснення повного розрахунку з позивачем.

Водночас, судом першої інстанції слушно наголошено, що застосування вимог Порядку № 217 у правовідносинах з позивачем не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати поставлений природний газ власними коштами в строки, передбачені умовами п. 6.1 договору, у випадку відсутності або несвоєчасності надходження грошових коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання.

Хоча підприємництво є таким видом діяльності, яка за вимогами ГК України здійснюється на власний ризик, слід враховувати і специфіку діяльності підприємства відповідача, яка спрямована на виробництво та постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а умовами п. 1.2 договору чітко встановлено, що природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, тому припинення такого постачання через брак коштів для оплати природного газу матиме негативні наслідки для населення та інфраструктури населеного пункту, в якому відповідач провадить свою діяльність.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів понесення збитків внаслідок несвоєчасного розрахунку відповідача за спожитий природний газ, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на недослідження місцевим господарським судом факту заподіяння позивачеві збитків з оцінкою їх розміру відхиляються за недоведеністю.

З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Харківської області щодо їх винятковості, що й обумовлює наявність підстав для задоволення клопотання відповідача, тому суд першої інстанції, з дотриманням балансу майнового інтересу сторін, правомірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 85 %, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 1 024,79 грн.

Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не були враховані його майнові інтереси не приймаються до уваги, оскільки згідно з консолідованим звітом про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31 грудня 2017 року (який розміщений на офіційному веб-сайті компанії) чистий прибуток за рік склав 39 449 млн.грн., а відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про прибутки або збитки за 9 місяців, що закінчилися 30 вересня 2018 року чистий прибуток компанії становить 16 731 млн.грн.

Згідно з консолідованим звітом про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31.12.2019 р., чистий прибуток АТ «НАК «Нафтогаз України» становить 63 294 млн.грн.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що несвоєчасність оплати Первомайським КП «Тепломережі» заборгованості значно погіршила фінансове становище АТ «НАК «Нафтогаз України» та вплинула на якість й своєчасність поставки газу для інших споживачів, а протилежного скаржником суду апеляційної інстанції не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги позивача в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення пені ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2020 р. у справі № 922/2696/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.12.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.В. Стойка