ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/2981/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Бринцев О.В. , Яризько В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», 69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4 А, ;
доДержавного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ;
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»
ВСТАНОВИВ:

15.09.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 79436, 66 грн., з яких: 63361, 20 грн. - основний борг за поставлений товар, 10761, 83 грн. - інфляційних втрат, 5313, 63 грн. - 3 % річних.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2102, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9400, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

У провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.09.2020 позовна заява вх. № 2981/20 передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Хотенець П.В., суддя Яризько В.О.

Ухвалою суду від 22.09.2020 прийняти позовну заяву (вх. № 2981/20) до розгляду в межах справи про банкрутство № 5023/10655/11, відкрито провадження у справі № 922/2981/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту його отримання відповідно до положень статті 251 ГПК України.

Згідно з даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» копію вищевказаної ухвали суду направлено цінним листом на адресу позивача (вих. № 024384/1, трек-номер Укрпошти 999) та відповідача (вих. № 024384/2, трек-номер Укрпошти 980).

Відповідно до даних веб-сайту Укрпошти - https://ukrposhta.ua/, копію ухвали суду від 22.09.2020 позивачем отримано 29.09.2020, а відповідачем - 28.09.2020.

13.10.2020 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 23774), в якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказаний відзив досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

19.10.2020 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» надійшла відповідь на відзив (вх. № 24312), в якому останній просив позов задовольнити у повному обсязі. Вказана відповідь на відзив досліджена судом та приєднана до матеріалів справи.

19.10.2020 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» надійшла заява (вх. № 24294) про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8300, 00 грн. Вказана заява досліджена судом та приєднана до матеріалів справи.

29.10.2020 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшло клопотання (вх. № 25235) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Вказане клопотання досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

17.11.2020 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшли додаткові документи до клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Вказані документи досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 795/2020 від 23.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Хотенця П.В. у відпустці, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 5023/10655/11 (922/2981/20).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020 позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 2981/20 від 15.09.2020) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Бринцев О.В., суддя Яризько В.О.

Згідно з ч. 14 статті 32 ГПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

З огляду на зміну складу колегії судів розгляд справи по суті розпочався спочатку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» укладено у спрощений спосіб договір поставки.

На виконання договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 63361, 20 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № РН-0003659 від 15.11.2017 на суму 39626, 64 грн. (а.с. 16);

- № РН-0003660 від 15.11.2017 на суму 23734, 56 грн. (а.с. 17).

Вказаний товар був направлений відповідачу 15.11.2017 перевізником ТОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес - накладною № 6169. З експрес - накладної вбачається, що товар доставлений відповідачу 16.11.2017 (а.с. 18).

Як зазначає позивач, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати вартості поставленого позивачем товару та заборгованість відповідача за поставлений товар становить 63361, 20 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також нарахування відповідачу, на підставі статті 625 ЦК України, інфляційних втрат у розмірі 10761, 83 грн. та 3 % річних у розмірі 5313, 63 грн.

Відповідач в свою чергу заперечує проти стягнення вказаних сум та вказує, що позивач не надає доказів на підтвердження дати отримання відповідачем товару. Зазначає, що сторонами не встановлений строк оплати товару, а отже він повинен розраховуватись на підставі ч. 2 статті 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Крім того, заперечує проти стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження по справі про банкрутство Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 5023/10655/11). А у відповідності до статті 41 Кодексу України з процедури банкротства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три процента річних від простроченої суми тощо.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Положенням статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

У відповідності до статті 638 ЦК України та ч. 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 статті 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч. 2 статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

У зв`язку з чим, відповідач був зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. Тобто, рахунки - фактури, видаткові накладні та експрес - накладна, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 № 3-78гс14.

У даному разі, матеріалами справи підтверджено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято 16.11.2017 товар на загальну суму 63361, 20 грн. Однак, відповідачем вартість прийнятого товару не сплачено.

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на суму 63361, 20 грн., а позовні вимоги в частині стягнення цієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 10761, 83 грн. та 3 % річних у розмірі 5313, 63 грн., суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача, сума інфляційних втрат становить 10761, 83 грн. та 3 % річних за період з 17.11.2017 по 02.09.2020 становить 5313, 63 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення вказаних сум інфляційних втрат та 3 % річних, в обґрунтування вказує, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження по справі про банкрутство Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 5023/10655/11). А у відповідності до статті 41 Кодексу України з процедури банкротства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три процента річних від простроченої суми тощо.

Суд вважає помилковим твердження відповідача, що протягом дії мораторію не нараховуються 3% річних та інфляційні втрати.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження у справі за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий ремонтний завод» про визнання банкрутом Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1, 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Отже, оскільки зобов`язання по договору поставки виникли після порушення справи про банкрутство, вони є поточними, на які дія мораторію не розповсюджується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 10761, 83 грн. та 3 % річних за період з 17.11.2017 по 02.09.2020 у розмірі 5313, 63 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 10761, 83 грн. та 3 % річних у розмірі 5313, 63 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат заявлено стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9400,00 грн., однак у відповідності до заяви (вх. № 24294 від 19.10.2020) позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8300, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім було надано до суду копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 864 від 27.04.2011, ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 10172 від 01.07.2019, договору - доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, додаткової угоди № 1 до договору - доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, акту № ОУ-000П162 приймання - передачі, рахунку - фактури № СФ-0000187 від 15.10.2020, платіжного доручення № 7555 від 15.10.2020 на суму 8300, 00 грн.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п. 269 Рішення у цієї справи суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тобто витрати на послуги адвоката мають бути фактично понесеними та підтвердженими належними фінансовими документами.

Колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного суду у своїй постанові від 05.02.2019 у справі № 906/194/18 та постанові від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18 зауважила, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Позивачем надано до суду докази фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, платіжне доручення № 7555 від 15.10.2020 на суму 8300, 00 грн., призначення платежу - «за надання правової допомоги згідно рахунку № 187 від 15.10.2020, акт № 162 від 15.10.2020, справа № 5023/10655/11 (922/2981/20), без ПДВ»

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання (вх. № 25235 від 29.10.2020) про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в обґрунтування зазначено, що з огляду на ціну позову у розмірі 79436, 66 грн., розмір витрат на правову допомогу, зазначений у заяві позивача від 16.10.2020 є завищеним, неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та є не пов`язаним з розглядом справи.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, тому клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 8300, 00 грн. є обґрунтованими, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, в силу статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 2102, 00 грн.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4 А, ) заборгованість у розмірі 79436, 66 грн., з яких: 63361, 20 грн. - основний борг за поставлений товар, 10761, 83 грн. - інфляційних втрат, 5313, 63 грн. - 3 % річних та витрати на правничу допомогу у розмірі 8300, 00 грн. і витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4 А, ).

Відповідач: Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "21" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий О.В. Бринцев В.О. Яризько