РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2020Справа № 910/8926/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАНТАУН"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Срібна вежа"

про стягнення суми упущеної вигоди та збитків, усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями,

за участю представників:

від позивача: Рибка Б.В.

від відповідача: Ландишева С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАНТАУН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Срібна вежа".

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем пред`явлено позов про стягнення 405 139,18 грн. - упущеної вигоди та 202 519,19 грн. - збитків, в якому також заявлені вимоги про зобов`язання усунути та не чинити перешкоди у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач чинив та продовжує чинити перешкоди у користуванні позивачем власними приміщеннями, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-Б, зокрема, шляхом фізичного перешкоджання вільному доступу до дверей таких приміщень, заміні вхідних замків на дверях приміщення, заварювання вхідних дверей до приміщення, відключення електроенергії та водопостачання, тощо.

Вказуючи на порушення здійснення права власності та зазначаючи про те, що дії відповідача призвели до втрати ТОВ «ФАНТАУН» потенційного прибутку, позивач просить суд:

- стягнути з відповідача 405 139,18 грн. - упущеної вигоди, 202 519,59 грн. - збитків;

- зобов`язати відповідача усунути та не чинити перешкоди позивачу у користуванні нежилими приміщеннями №4 (площею 294,5 кв.м.), №5 (площею 149,3 кв.м.), №6 (площею 120,4 кв.м.) та приміщенням №2 (площею 1,9 кв.м.), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-Б, шляхом відновлення водопостачання та електропостачання в нежитлових приміщеннях ТОВ «ФАНТАУН».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 (після усунення недоліків позову) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.08.2020.

21.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 26.08.2020 було оголошено перерву до 30.09.2020.

23.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

28.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про залишення відповіді на відзив без розгляду.

28.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення.

30.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 було оголошено перерву до 05.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2020.

03.11.2020 до суду надійшли письмові пояснення позивача з доданими до них додатковими доказами.

Судовий розгляд справи по суті, призначений на 04.11.2020, не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 розгляд справи по суті призначено на 25.11.2020.

У судовому засіданні 25.11.2020 позивач підтримав клопотання про долучення додаткових документів, поданих після закінчення підготовчого засідання на стадії розгляду справи по суті.

Статтею 207 ГПК України визначено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Заслухавши пояснення учасників справи, судом частково задоволено клопотання позивача про долучення додаткових документів.

У судовому засіданні 25.11.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні 25.11.2020 представник відповідача заперечував проти позовних вимог повністю та просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи правові підстави позову, позивач, зокрема, посилається на наступні обставини.

20.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фантаун» та фізичною особою-підприємцем Скибенко Євгенією Олександрівною було укладено Договір оренди №20/12-19 у відповідності до п. 1.1. якого, ФОП Скибенко Є.О. брала в тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно, яким є нежитлове приміщення розташоване за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 3-Б, приміщення 4, приміщення 5, приміщення 6 (далі - «Приміщення»). У відповідності до умов даного Договору.

Загальна площа орендованих приміщень становить 564,2 кв.м. (п.3.2. Договору оренди). Пунктом 4.1. Договору оренди передбачено, що передача Приміщення Позивачем і його приймання ФОП Скибенко Є.О. здійснюється згідно Акту приймання передачі після завершення Позивачем ремонтних робіт в Приміщенні та в строк не пізніше « 20» березня 2020 року і за умови перерахування ФОП Скибенко Є.О. авансового платежу згідно п.10.7. Договору, а також забезпечувального платежу згідно 10.8 Договору. Акт приймання - передачі складається в двох екземплярах і підписується Сторонами, у ньому вказується стан, в якому було передане Приміщення.

Строк закінчення ремонтних робіт в Приміщенні становить 90 календарних днів, але не пізніше 19.03.2020 включно (п.4.4. Договору оренди).

У відповідності до п. 10.7 Договору оренди, не пізніше, ніж за 20 (двадцять) календарних днів до дати закінчення строку ремонту, встановленого п. 4.4. Договору, Орендар перераховує на поточний рахунок Орендодавця авансовий платіж в розмірі Орендної плати за 1 (один) місяць оренди у розмірі, згідно п. 10.2. Договору, та плату згідно п. 10.3. Договору.

У відповідності до п.10.8 Договору оренди, протягом 2-(двох) місяців з дня підписання даного Договору Орендар виплачує Орендодавцю забезпечувальний платіж в розмірі Орендної плати за один останній місяць оренди, який буде використовуватись в порядку передбаченому п. 10.9. Договору. При цьому в рамках Договору, забезпечувальний платіж вважається способом забезпечення виконання Орендарем своїх обов`язків за Договором, визначений Сторонами відповідно до ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу, України (завдаток).

Позивач зазначає, що у відповідності до вищевказаних умов Договору оренди, ФОП Скибенко Є.О. 14.02.2020 р. перерахувала Позивачу авансовий платіж в розмірі 202 519,59 грн.; забезпечувальний платіж (завдаток) в розмірі 202 519,59 грн. Спеціальну орендну плату в розмірі 100,00 грн. Загальна сума за Договором оренди, що була перерахована на користь Позивача становить 405 139,18 грн.

Позивач вказує на те, що взявши на себе обов`язок на проведення ремонтних робіт в Приміщенні, що мало бути передано ФОП Скибенко Є.О. в оренду, ним (як замовником) також було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Чотири Сезони» (підрядник) Договір підряду №10/01-20 від 10.01.2020, у відповідності до п. 1.1. якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати комплекс ремонтних робіт на об`єкті загальною площею 564,2 кв.м., розташованому за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 3-Б, приміщення 4 (294,5 кв. м.), приміщення 5 (149,3 кв. м.), приміщення 6 (120,4 кв. м.), (надалі разом - «Роботи»), а Замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані Роботи та оплатити їх відповідно до умов цього Договору.

За доводами позивача, у відповідності до умов Договору підряду, ТОВ «Чотири Сезони» приступили до виконання своїх зобов`язань, щодо проведення ремонту в Приміщеннях, у зв`язку з чим, співробітниками ТОВ «Чотири Сезони» було здійснено виїзд до Приміщень Позивача для складання плану робіт та 15.01.2020 з боку ТОВ «Чотири Сезони» до Позивача було направлено письмове повідомлення про відсутність електричної енергії на об`єкті, тобто в Приміщеннях Позивача за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 3-Б, що фактично унеможливлює проведення будь-яких ремонтних робіт та, у зв`язку з чим, відповідні роботи призупиняються до відновлення постачання електричної енергії.

Позивач окремо зазначає, що 24.11.2015 між ним та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» було укладено Договір про постачання електричної енергії №63079, Додатком №6 до якого є Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін за адресою: вул. Срібнокільська, 3-Б. Пунктом 1 даного Акту передбачено, що сторонам (постачальник - СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго», споживач - ТОВ «Фантаун») на праві власності/коригування/відання належать/перебувають на їх балансі електромережі, за які кожна із сторін несе відповідальність за їх технічний стан, обслуговування, зберігання та експлуатацію, а саме, за споживачем - ГРЩ №7 вб.пр. ж/б №3Б. За доводами позивача, дане ГРЩ №7 є розподільчим щитом, від якого отримують електричну енергію всі інші нежитлові приміщення Позивача, зокрема і ті, в яких повинен бути проведений ремонт та які здавались в оренду.

Позивач вказує на те, що зазначене ГРЩ №7 знаходиться в нежитловому Приміщені №2 (загальною площею 1,9 кв.м.), яке знаходиться в холі (місці загального користування, МЗК) першого поверху багатоквартирного будинку по вул. Срібнокільська, 3-Б в м. Києві та належить на праві приватної власності Позивачу.

При цьому позивач відзначає, що у багатоквартирному будинку за адресою: вул. Срібнокільська, 3-Б 03.08.2016 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Срібна Вежа», яке виступає відповідачем у даній справі.

За доводами позивача, 16.01.2020 його представником та головним інженером Ходосовим О.В., з яким укладено Договір на виконання робіт №13-01/20 від 13.01.2020 р. щодо обслуговування електромереж ТОВ «Фантаун», було здійснено огляд Приміщення № 2, де знаходиться ГРЩ №7 та були встановлено наступні обставини, що підтверджуються Протоколом огляду № 1, а саме:

- замок на вхідних дверях замінений, ключі від даних вхідних дверей, що перебували у ТОВ «Фантаун», не підходять до замку;

- на вхідних дверях до Приміщення № 2 маються дві паперових пломби з печаткою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Срібна Вежа».

Позивач зазначає, що 26.02.2020 було здійснено виїзд до Приміщення №2 для розблокування вхідних дверей та встановлення своїх замків, однак у зв`язку з протиправними фізичними діями членів ОСББ «Срібна Вежа», що виражалось у блокуванні доступу до дверей нашого Приміщення № 2, здійснити заміну замків та, відповідно, отримати доступ до Приміщення №2 і ГРЩ №7 зокрема, не вбачалось можливим. Дана обставина була відображена в Протоколі огляду Приміщення № 2.

05.03.2020 при здійсненні огляду Приміщення № 2, додатково було встановлено, що самі двері по периметру приварені до металевого коробу, що унеможливлює їх відчинення без застосування спеціалізованих інструментів та з правої сторони дверей, біля замку, наявний залишок паперової пломби з печаткою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Срібна Вежа». Дані обставини відображені в Протоколі огляду Приміщення № 3.

10.03.2020 після проведення демонтажу дверей та заміни замків, при обстеженні ГРЩ-7 було встановлено, що не світиться табло на лічильниках електроенергії НІК 2303 АРК1 №0082399 та №0082319, що вказує на відсутність електричної напруги та за допомогою електровимірювальних кліщів модель ФИКС К 4570/2Ц серійний номер № 1202056 було зафіксовано факт відсутність електричної напруги.

Позивач наголошує, що з приводу блокування дверей з боку членів ОСББ «Срібна Вежа» неодноразово викликались співробітники Дарницького управління ГУ НП у м. Києві для фіксування факту блокування дверей, та згодом були написані відповідні Заяви про кримінальне правопорушення, передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України - самоправство.

Також позивач зазначає, що з боку ТОВ «Фантаун» до ОСББ «Срібна Вежа» неодноразово направлялись Листи з вимогами про надання доступу (електронних ключів) до холу першого поверху (місцю загального користування) в багатоквартирному будинку по вул. Срібнокільська, 3-Б у м. Києві, з вимогою відновлення електропостачання та водопостачання (Лист № 02/51 від 17.01.2020 р., № 03/51 від 17.01.2020 р., № 04/51 від 20.01.2020 р., № 05/51 від 10.03.2020 р. 06/51 від 27.03.2020 р. та № 08/51 від 17.04.2020 р.), однак, жодні вимоги Позивача ОСББ «Срібна Вежа» задоволенні не були, доступу до приміщення надано не було, відновлення електроенергії та водопостачання не відбулося, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір у даній справі стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача усунути та не чинити перешкоди позивачу у користуванні нежилими приміщеннями №4 (площею 294,5 кв.м.), №5 (площею 149,3 кв.м.), №6 (площею 120,4 кв.м.) та приміщенням №2 (площею 1,9 кв.м.), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-Б, шляхом відновлення водопостачання та електропостачання в нежитлових приміщеннях ТОВ «ФАНТАУН».

Окремо позивач просить суд стягнути з відповідача 405 139,18 грн. - упущеної вигоди, 202 519,59 грн. - збитків. Зазначений розмір збитків сторона обґрунтовує тим, що у зв`язку з протиправними діями ОСББ «Срібна Вежа», з боку ТОВ «Фантаун» відбулося порушення умов Договору оренди № 20/12-19, що призвело до перерахування на рахунок ФОП Скибенко Є.О. всіх отриманих грошових коштів за таким Договором, як то, аванс в сумі 202 519,59 грн., орендну плату в сумі 100,00 грн. забезпечувальний платіж (завдаток), що повертався в подвійному розмірі у сумі 405 039,18 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення викладено у ст. 20 ГК України, відповідно до якої кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, визначено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Суд зауважує, що наведена стаття унормовує захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, констатує, що право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Зазначений позов отримав назву негаторний.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, оскільки поданий ТОВ «ФАНТАУН» позов, зокрема, є негаторним позовом і позивач, подавши негаторний позов, визначив конкретний спосіб захисту власних прав та інтересів, встановлення вищезазначених обставин входить до предмета доказування у даній справі. Зокрема, в даному випадку на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами що заявлена позовна вимога є саме вимогою володіючого майном власника, а також факти того, що саме дії відповідача (зокрема, дії по відключенню водопостачання та електропостачання) створюють позивачеві перешкоди щодо здійснення ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в підпункті 2.31 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 №6, господарським судам для визначення правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов). У зв`язку з цим слід звернути увагу господарських судів на те, що основним критерієм у відповідному розмежуванні є наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача. За відсутності протиправного характеру дій відповідача виключається можливість задоволення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Зважаючи на викладене, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо нежитлових приміщень, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні) (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/2948/15).

Відповідно до ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Як було вищезазначено, позивач наполягає на тому, що відповідач на момент розгляду справи у суді чинить перешкоди у користуванні позивачем майном саме шляхом відключення у нежитлових приміщеннях водопостачання та електропостачання.

В цій частині суд зазначає про те, що доводи позивача та надані ним докази на підтвердження правомірності позовних вимог не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих (в розумінні статей 76-77 ГПК України) доказів того, що саме відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями, враховуючи наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виконавцями комунальних послуг є згідно статті 6 вищезазначеного Закону, зокрема, є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Правовідносини щодо водопостачання регулюються Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Споживачем питної води є юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Статтею 16 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» передбачено, що забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачання здійснюють підприємства питного водопостачання.

У відповідності до статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків.

В цій частині судом приймаються доводи відповідача стосовно того, що власники нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-Б мають самостійно укладати договори з ПрАТ «АК «Київводоканал» на надання послуг водопостачання та водовідведення.

Натомість судом враховано, що листом від 16.07.2020 № 3188/18/36/02-20 ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомило, що ТОВ «Фантаун» має укладений з ПрАТ «АК «Київводоканал» договір від 02.06.2016 про надання послуг з централізованого водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-Б. При цьому, підключення приміщень ТОВ «Фантаун» до внутрішньо будинкових мереж будинку за вказаною адресою ПрАТ «АК «Київводоканал» не проводило.

Фактичні обставин відсутності підключення/приєднання приміщення ТОВ «Фантаун» до внутрішньо будинкових мереж у встановленому законом порядку також підтверджується актом № 02-129-205, в якому зазначені показники лічильника води « 0» у зв`язку з тим, що ввід закритий (немає водоспоживання).

Таким чином, судом приймаються доводи відповідача про те, що неможливим є відновлення водопостачання до приміщень, які не підключені до внутрішньобудникових мереж будинку у встановленому законом порядку. Тоді як ОСББ «СРІБНА ВЕЖА» не є виробником та постачальником послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення, тому повноважень на здійснення відновлення водопостачання до приміщення позивача не має, оскільки це компетенція ПрАТ «Київводоканал».

З матеріалів справи також вбачається, що між відповідачем та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» було укладено договір про постачання електричної енергії №63566 від 13.04.2017.

У розділі 8 Договору № 63566 врегульовано відносини з третьою особою, об`єктивно присутньою у процесі забезпечення споживача електричною енергією, а саме, взаємовідносини із субспоживачами (для споживачів, які мають приєднаних до їх мереж субспоживачів).

У відповідності до пункту 8.1.1. Договору № 63566, якщо до технологічних мереж споживача приєднані у встановленому законом порядку електроустановки іншого споживача, відносини між споживачем та електропередавальною організацією регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, а відносини між споживачем та субспоживачем - договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Згідно з пунктом 8.4.1. Договору № 63566, відносини з постачальником та основним споживачем у частині передачі електричної енергії споживачу (субспоживачу) регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж.

Позивачем не спростовано факт того, що між ним та відповідачем відсутній договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

В свою чергу, обґрунтованими є доводи відповідача в частині того, що ОСББ «СРІБНА ВЕЖА» не є оператором системи розподілу, тому жодного права підключати/приєднувати/відновлювати електропостачання права не має, інакше це матиме ознаки самовільного підключення.

У матеріалах справи також наявні протоколи огляду приміщень, які підписані представником та директором ТОВ «ФАНТАУН», а також головним інженером Ходосовим О.В. Проте, в жодному з цих актів відсутні відомості щодо присутності при відповідному огляді представника відповідача, через що суд не можуть прийняти такі докази в якості підтвердження фактів наявності здійснення перешкод саме з боку відповідача.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні листи Дарницького УП ГУНП у м. Києві, в яких зазначено, що за результатами відповідних перевірок ознак складу кримінального правопорушення не виявлено. Таким чином, доводи позивача про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення (самоправство) так само не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Під збитками в розумінні частини другої статті 224 Господарського кодексу України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (стаття 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Разом з цим, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами як факту того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем нежилими приміщення саме шляхом відключення водопостачання та електропостачання, так і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяними позивачеві збитками.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Разом з цим, як було встановлено судом, позивачем жодним чином не обґрунтовано доводів про порушення його прав та інтересів саме відповідачем. При цьому, судом приймаються доводи відповідача про те, що об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників у відповідності до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Натомість, перед тим, як укладати Договір оренди № 20/12-19, позивач, як орендодавець, мав переконатися у тому, що у приміщеннях, які передаються в оренду, наявні водопостачання та електропостачання, в тому числі, з метою уникнення відповідних штрафних та фінансових санкцій, передбачених умовами договору.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивачем не доведено наявність правових підстав для пред`явлення позову про стягнення збитків, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

При цьому, суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, зокрема, не доведено що дії відповідача створюють позивачеві перешкоди щодо здійснення ним права користування і розпорядження своїм майном, а також факт того, що такі дії мали причинно-наслідковий зв`язок з заявленими до стягнення збитками.

У відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці, повний текст рішення складено та підписано 14.12.2020.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2020.

Суддя І.В. Приходько