ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа№ 911/1473/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О.;

від відповідача: Варченко А.О.,

розглянувши апеляційні скарги Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року (повний текст складено 27.07.2020 року)

у справі № 911/1473/20 (суддя: Карпечкін Т.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради

про стягнення 247 996,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 247 996,58 грн з яких 159 189,83 грн пені, 28190,15 грн 3% річних та 60616,60 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконання умов договору постачання ним передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 2 423673,81 грн, про що складено акти приймання-передачі природного газу за період жовтень 2017 року - березень 2018 року. Відповідач у порушення пункту 6.1. договору постачання своєчасно не розрахувався за поставлений природний газ, що стало підставою для нарахування позивачем пені згідно з пунктом 8.2. цього договору та застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнути з Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6659,88 грн 3% річних, 6 774,69 грн інфляційних нарахувань та 201,52 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю .

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 236, 238 Господарського процесуального кодексу України та не застосував до спірних правовідносин правову практику Верховного Суду викладену у постановах від 17.04.2018 року №918/1395/15, від 12.06.2018 року у справі №922/1010/16 та Верховного Суду у складі об`єднаної палати від 26.06.2020 року у справі №904/1210/18.

Так, скаржник вказав, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

Також, скаржник зазначив, що відповідачем не доведено того, що він вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу, і не доведено, що внаслідок незалежних від нього обставин був позбавлений можливості розрахуватись за поставлений позивачем природний газ.

Крім того, скаржник вказав, що сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки передбачені п.п. 3, абз. 2 п. 6.2 договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 справу № 911/1473/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Комунально-побутове підприємство "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у даній справі в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог НАК "Нафтогаз України".

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано, що кошти в розмірі 1105960,42 грн по договору №1872/1617-БО-17 та в розмірі 2090060,17 грн по договору №2281/1718-БО-17 відповідач отримав як оплату теплової енергії на рахунки зі спеціальним режимом використання, а , отже, останні не є власними коштами відповідача. Як вбачається з копій банківських виписок по договорах №1872/1617-БО-17 та №2281/1718-БО-17 кошти зайшли на рахунки із спеціальним режимом з проханням про зарахування переплати в погашення заборгованості , сальдо в розмірі 115960,42 грн по договору №1872/1617-БО-17 та в розмірі 250892,75 грн по договору №2281/1718-БО-17.

В подальшому були здійснені наступні операції: оплата в розмірі 201780,41 грн була здійснена за рахунок переплати по договору №1872/1617-БО-17, а сума в розмірі 250892,75 грн - по договору №2281/1718-БО-17.

Так, за твердженням скаржника, кошти в сумі 452673,16 не є власними коштами відповідача, останні були отримані відповідачем як оплата теплової енергії на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Водночас, скаржник вказав, що оплата теплової енергії здійснюється виключно на рахунки із спеціальним режимом використання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 року справу № 911/1473/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

На стадії відкриття апеляційного провадження суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №911/1473/20 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близький родич судді з 02.01.2020 року працює в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Північний апеляційний господарський суд заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 у справі № 911/1473/20 задовольнив своєю ухвалою від 21.09.2020 року.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року задоволено заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 року апеляційні скарги Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради та Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 року апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 911/1473/20 колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 року прийнято апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 у справі № 911/1473/20 у складі: головуючого судді - Сулім В.В., суддів: Коротун О.М., Гаврилюк О.М. до провадження та об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 10.11.2020 року.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 на 03.12.2020 року своєю ухвалою від 10.11.2020 року.

09.11.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до якого останній просив суд звернути увагу на постанову Об`єднаної палати касаційного господарського суду від 16.10.2020 року по справі №903/918/19, зокрема на наступні висновки «положення порядку №217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу; не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача - споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газ, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат».

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/1473/20 колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційні скарги Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 до провадження у складі: головуючого судді - Сулім В.В., суддів: Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю. своєю ухвалою від 03.12.2020 року.

Представник позивача 03.12.2020 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити її без задоволення, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Представник відповідача 03.12.2020 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити її без задоволення, апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради задовольнити.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити, а апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Комунально-побутовим підприємством "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (споживач) був укладений договір № 1686/1617-БО-17 постачання природного газу (даті - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) газ обсягом до 250 тис. куб. м.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 Договору).

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (розділ 11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 423673,81 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період жовтень 2017 року - березень 2018 року, які підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені їх печатками (наявні в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України вбачається, що договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено поняття договору поставки як договору, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч. 2 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 цього Закону).

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 цього Закону).

Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Отже, правовідносини гарантованого постачальника природного газу, яким є позивач, та теплопостачальної організації, яка використовує природний газ у цілях виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, опосередковуються шляхом укладення договорів постачання природного газу на засадах строковості, оплатності та цільового використання поставленого ресурсу.

Як було зазначено вище, 10.10.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Комунально-побутовим підприємством "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (споживач) був укладений договір № 1686/1617-БО-17 постачання природного газу, за умовами п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Так, порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення ст.19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.

Так, частиною першою ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання (ч. 3 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання").

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Отже, ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у ч.ч. 4, 5 ст. 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 18.06.2014 року №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - порядок №217).

Відповідно до п. 1 Порядку №217 останній визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Тобто, в силу ч.ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", порядок №217, є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (п.п. 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (п.п. 8, 9, 14 Порядку №217).

Отже, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду 27.02.2020 року у справі №921/12/19 та 21.02.2018 року у справі №910/16072/16.

Аналіз приписів ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку №217, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (п. 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу ст. 42 Господарського кодексу України України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року № 903/918/19.

Тобто, як правильно зазначив скаржник (позивач) відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає як належне твердження позивача, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі спірного договору, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим постановами НКРЕП алгоритмом та перераховуються на рахунок позивача.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що пунктом 6.2. договору постачання природного газу № 1686/1617-БО-17 від 10.10.2017 року сторони спору погодили, що відповідач-споживач в будь-якому випадку зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1. цього договору, у разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Упродовж строку дії договору в частині реалізації природного газу з жовтня 2017 року по березень 2018 року до пункту 6.2. договору постачання сторонами зміни не вносилися.

Отже, сторони спору у договорі постачання природного газу № 1686/1617-БО-17 від 10.10.2017 року визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.

Так, матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу доказів, що відповідач вжив всі залежні від нього дії для належного виконання умов спірного договору в частині своєчасної оплати вартості природного газу.

Таким чином, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника (позивача), що відповідачем не доведено того, що він вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу, і не доведено, що внаслідок незалежних від нього обставин був позбавлений можливості розрахуватись за поставлений позивачем природний газ.

До того ж, зазначені судом першої інстанції обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки недостатність коштів на поточному рахунку із спеціальним режимом використання не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти в загальній сумі 2423673,81 грн були перераховані на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника (відповідача), що кошти в сумі 452673,16 грн (2423673,81 грн - 1971000,65 грн) не є власними коштами відповідача як було встановлено судом першої інстанції, останні були отримані відповідачем як оплата теплової енергії на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Водночас, твердження скаржника (відповідача) викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові.

Так, сторони, підписавши договір, узгодили наявність відповідальності, у тому числі відповідача, за неналежне виконання умов договору. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних та пені є такими, що відповідають умовам договору та положенням чинного законодавства України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені позивача, та вважає його вірним, відповідно позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 159 189,83 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц.

З огляду на викладене, та враховуючи встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг з постачання природного газу, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з розрахунком позивача та дійшла висновку щодо позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 28190,15 грн 3% річних та 60616,60 грн інфляційних нарахувань підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи позивача, зокрема, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню, а апеляційна скарга Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі № 911/1473/20 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 27.07.2020 року у справі №911/1473/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 9, код 32973584) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 159 189,83 грн (сто п`ятдесят девять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривен 83 копійки) пені, 28190,15 грн (двадцять вісім тисяч сто дев`яносто гривен 15 копійок) 3% річних, 60 616,60 грн (шістдесят тисяч шістсот шіснадясть гривен 66 копійок) інфляційних та 3 719,95 грн (три тисячі сімсот дев`ятнадцять гривен 95 копійок) судового збору.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Стягнути з Комунально-побутового підприємства "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 9, код 32973584) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 5 277,65 грн (п`ять тисяч двісті сімдесят сім гривен 65 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи № 911/1473/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у визначеному порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 16.12.2020 року.