РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2020Справа № 910/10949/20

За позовом до третя особа,Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" Товариства з обмеженою відповідальністю "Араз Оіл" яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг"
пропро стягнення 294 174, 82 грн
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:Нестеренко А.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:Тараскіна К.О. - представник за довіреністю;
від третьої особи:не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "АЗОВСТАЛЬ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАЗ ОІЛ" (надалі - відповідач) про стягнення неустойки в розмірі 294 174, 82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем до теперішнього часу в повному обсязі не здійснена поставка дизельного палива, що є грубим порушенням умов договору № 1361/20/1382 від 25.11.2019 та чинного законодавства.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/10949/20, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

31.08.2020 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, мотивована необхідністю надання пояснень для повного встановлення обставин справи, зокрема, встановлення зловживання позивачем, які призвели до зупинення виконання зобов`язань за договором № 1361/20/1382 від 25.11.2019 .

Також, 31.08.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позивач своєчасно не повернув відповідачу вагони, внаслідок чого відповідач був змушений зупинити поставку товару, а відтак підстав для нарахування штрафних санкцій немає, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

09.09.2020 та 16.09.2020 позивач користуючись своїм правом передбаченим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що умови договору № 1361/20/1382 від 25.11.2019 не ставлять у залежність термін поставки (зокрема - не зумовлюють зміну її терміну) від факту несвоєчасного повернення вагонів, на який вказує відповідач.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 вирішено розглядати справу № 910/10949/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 21.10.2020.

Між тим, 28.09.2020 від позивача до суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, яку, як вказує позивач, подано з метою запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання на території України, у задоволенні якої судом відмовлено, про що відображено у відповідній ухвалі суду від 05.10.2020.

29.09.2020 відповідачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано заяву про залучення до участі в справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг".

19.10.2020 відповідачем надані письмові пояснення по справі, зокрема, щодо листування між сторонами та стосовно виникнення спору між сторонами в хронологічному порядку, а також щодо порушення позивачем правил Інкотермс 2010 (базис поставки СРТ) та щодо понесення відповідачем збитків через невиконання договору позивачем.

В підготовчому судовому засіданні 21.10.2020 було вирішено залучити до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (надалі - третя особа), а також вирішено відкласти підготовче судове засідання до 13.11.2020.

03.11.2020 на виконання вимог суду позивач долучив до справи докази надіслання позовної заяви з додатками на адресу третьої особи.

05.11.2020 від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення стосовно заявленого позову, у яких третя особа зазначила, що вимоги позивача є обґрунтованими.

11.11.2020 позивачем подані додаткові письмові пояснення по справі, у яких позивач зазначив, що електронні листи, на які посилається відповідач не є належними та допустимими доказами у даній справі, а також зазначив, що понесення відповідачем збитків не виключає його відповідальність за неналежне виконання умов договору № 1361/20/1382 від 25.11.2019.

Напередодні судового засідання 13.11.2020 відповідачем заявлено клопотання про відкладення, оскільки представник перебуває на лікарняному.

Разом із тим, з огляду на те, що в судовому засіданні, що відбулось 13.11.2020 було здійснено всі дії передбачені ст. 182 ГПК України, а також те, що невирішених заяв та клопотань у справі не залишилося, судом було вирішено не відкладати судове засідання та натомість вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 09.12.2020, про що було вказано у відповідній ухвалі суду.

Між тим, 23.11.2020 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, до яких він долучив Фаховий висновок Торгово-промислової палати України, з посиланням на який зазначив, що відповідач правомірно зупинив поставку товару.

02.12.2020 та 09.12.2020 від третьої особи до суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких третя особа просила суд не брати до уваги наданий відповідачем Фаховий висновок Торгово-промислової палати України.

Водночас, у судове засідання, яке відбулось 09.12.2020, а також підготовче засідання, що відбулось 13.11.2020 представник третьої особи не з`явився.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Третю особу було належним чином повідомлено про судові засіданні та останнім не повідомлено про причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні, що відбулось 09.12.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (за договором - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Араз Оіл" (за договором - Покупець) укладено договір № 1361/20/1382 (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти й оплатити паливно-мастильні матеріали (далі - Ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно із п. 3.1 Договору постачальник зобов`язується поставити Ресурси на умовах поставки, зазначених у специфікації згідно із міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) він є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із специфікації до Договору № 06/19 від 29.11.2019, відповідач зобов`язався передати Ресурси (дизельне паливо ДТ-3-К5 сорт F, в кількості 300 т.), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити дизельне паливо на суму 6 125 001,00 грн. без врахування ПДВ та при цьому сторонами погоджено термін поставки (з урахуванням внесених змін від 27.01.2020 до специфікації №06/19) який було встановлено до 15.02.2020.

На виконання умов договору позивач отримав від відповідача дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F (Код УКТЗЕД-) в кількості 59,893 т., що підтверджується актом приймання-передачі від 07.02.2020, копія якого міститься в матеріалах справи.

Факт оплати з боку позивача поставленого відповідачем дизельного палива згідно з виставленого відповідачем рахунку на оплату № 9 від 07.02.2020 підтверджується платіжним дорученням № від 24.02.2020 на суму 1 467 378,74 грн, копія якого також міститься в матеріалах справи.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів поставки решти дизельного палива відповідно до умов Специфікації № 06/19 від 29.11.2019.

Так, статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд із тим, за приписами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 7.3 Договору, в разі порушення строків та обсягів поставок Ресурсів, Постачальник сплачує Покупцю неустойку у розмірі 8 % від вартості не поставлених в строк Ресурсів.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що оскільки відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо поставки позивачеві дизельного палива, дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань (ст. 612 ЦК України), що відповідно є підставою для застосування встановленої законом та договором відповідальності, а саме - для застосування господарської санкції, передбаченої п. 7.3 Договору, у зв`язку із чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача неустойку в сумі 294 174,82 грн.

Відповідач у свою чергу посилається на порушення позивачем правил Інкотермс 2010, простій вагонів з вини позивача, а також електронне листування між сторонами та понесення відповідачем збитків у зв`язку із простоєм вагонів. Водночас вказані доводи відповідача не приймаються судом, оскільки виходячи з умов Договору, дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення ним умов Договору, що встановлена пунктом 7.2. Договору, тобто дані обставини не спростовують доводів на які посилається позивач та які входять до предмету дослідження у даній справі.

Поряд із тим, стосовно наданого відповідачем фахового висновку Торгово-промислової палати України від 12.11.2020 №3161/26.0-72, який відповідач надав на підтвердження правомірності непоставки Ресурсів відповідно до умов Договору, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст.11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислові палати мають право: проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв`язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців; представляти і захищати законні інтереси торгово-промислової палати або за дорученням її членів їх інтереси; надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов`язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; звертатися за дорученням осіб, права яких порушені, до Антимонопольного комітету України із заявами про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; засвідчувати і видавати сертифікати про походження товарів, сертифікати визначення продукції власного виробництва підприємств з іноземними інвестиціями та інші документи, пов`язані із здійсненням зовнішньоекономічної діяльності. Торгово-промислова палата України та торгово-промислові палати України залучаються до надання експертних висновків про походження товарів в тих випадках, коли відповідно до міжнародних договорів України повноваження видачі сертифікатів походження товарів надані митному органу, якщо інше не визначено такими міжнародними договорами. Порядок надання експертних висновків встановлюється Кабінетом Міністрів України; здійснювати декларування зовнішньоторговельних вантажів у випадках, передбачених законом; організовувати міжнародні виставки, національні виставки іноземних держав і окремих іноземних фірм, забезпечувати підготовку і проведення виставок українських товарів в Україні та за її межами; організовувати семінари, конференції, ділові переговори з економічних питань за участю українських підприємців та іноземних фірм як в Україні, так і за н межами; укладати необхідні для виконання функцій палат зовнішньоекономічні та інші угоди з українськими та іноземними суб`єктами підприємницької діяльності, а також з окремими громадянами: видавати інформаційні, довідкові, рекламні та методичні матеріали з питань своєї діяльності, а також газети, журнали та інші друковані матеріали для забезпечення підприємницької діяльності; створювати, реорганізовувати і ліквідовувати підприємства та інші організації з метою виконання статутних завдань у порядку, встановленому законом; самостійно визначати методи здійснення своєї діяльності, встановлювати структуру, штатний розпис, чисельність працівників, форми і розміри оплати та матеріального стимулювання їхньої праці згідно з законодавством України; створювати за ініціативою учасників спору третейські суди відповідно до законодавства України, галузеві або територіальні комітети (ради) підприємців, цільові секції фахівців-консультантів; здійснювати інші повноваження, що не суперечать законодавству України. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень є обов`язковими для застосування на всій території України.

З наведеного випливає, що серед переліку прав торгово-промислових палат відсутнє право на надання експертних висновків, які стосуються тлумачення положень законодавства та договорів між сторонами, як і відсутні положення, що регулюють правовий статус фахових висновків торгово-промислових палат, який було надано відповідачем.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України: відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Так, за приписами ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. ст. 76, 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому згідно з ч.1 ст. 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Виходячи зі змісту наданого відповідачем фахового висновку Торгово-промислової палати України від 12.11.2020 №3161/26.0-72, він не є висновком експерта у галузі права у розумінні ст. 108 ГПК України, оскільки не стосується роз`яснень норм іноземного права чи оцінки правовідносин з нерезидентами та окрім того, із даного висновку не вбачається наявність обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не вказано кваліфікацію особи, яка підписала висновок.

Окрім того, як вбачачається з Фахового висновку, у ньому надається оцінка правовідносинам щодо припинення поставки за договором № 1360/20 від 25.11.2019, який укладено між ПрАТ "ММК ім. Ілліча" та ТОВ "Араз Оіл", а не за договором № 1361/20/1382 від 25.11.2019, укладеним між ПрАТ"Металургійний комбінат "Азовсталь" та ТОВ "Араз Оіл".

Так, згідно приписів ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Поряд із тим, на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд приймає до уваги положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, що стосується загальної теорії доказів і доказування, то позиція ЄСПЛ у цьому випадку не бачить ніякої дискримінації, оскільки виходячи зі змісту статті 6 Конвенції, право кожного на захист жодним чином не допускає обмеження держави у виборі правових засобів і їх реалізації в ході звинувачення. На думку ЄСПЛ в даній ситуації принцип рівноправності і змагальності сторін не порушується. У своїх доводах ЄСПЛ виходить з теорії "рівності зброї", тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, що підтверджує, наприклад, Постанова ЄСПЛ у справі "Рожков проти РФ" від 31.10.2013. Сам принцип "рівності зброї" передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона.

Так, виходячи з наданих позивачем доказів та умов Договору й Специфікації № 06/19 від 29.11.2019 (з урахуванням внесених у неї змін від 27.01.2020), вбачається факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки Ресурсів, а відповідачем, у свою чергу, не спростовано належними та допустимим доказами наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань з поставки товару (Ресурсів), що передбачена пунктом 7.3. Договору.

Таким чином, позивач на виконання умов договору та специфікації № 06/19 свої зобов`язання виконав належним чином, однак, відповідачем до теперішнього часу в повному обсязі не здійснена поставка дизельного палива, що є грубим порушенням умов договору та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином і встановлені в договорі строки.

Оскільки станом на час розгляду справи сторони не вносили зміни до строків поставки, тоді у відповідача відсутні підстави для ухилення від виконання зобов`язань за договором.

Посилання відповідача на затримку вагонів як підставу для відстрочки виконання зобов`язань є безпідставними, оскільки умови укладеного договору не ставлять в залежність від даних обставин строки поставки. Ризики господарської діяльності, прийняті відповідачем під час укладення договору, не є предметом розгляду даного спору.

Підсумовуючи вищевикладене та перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача на підставі п. 7.3. Договору та на суму 294 174, 82 грн, суд приходить до висновку, що він є арифметично вірним, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми неустойки є обґрунтованими, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Араз Оіл" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 8, оф. 4; ідентифікаційний ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1; ідентифікаційний ) неустойку в розмірі 294 174, 82 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 412, 62 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17.12.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко