ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Справа №921/105/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Кордюк Г.Т.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Тернопільської обласної ради № 07-893 від 29.07.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/2135/20 від 03.08.2020),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року (повний текст рішення складено 10.07.2020, м. Тернопіль, головуючий суддя Руденко О.В., судді: Андрусик Н.О., Охотницька Н.В.)

у справі № 921/105/19

за позовом: Тернопільської обласної ради, м. Тернопіль

до відповідача-1: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

до відповідача-2: Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека № 78», м. Тернопіль

про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №314 від 15.03.2007, скасування свідоцтва про право власності Тернопільської міської ради серії САВ №051362 від 18.04.2007, визнання права власності,

за участю представників сторін:

від позивача - Піган С.Р. витяг з розпорядження № 34-к/тр від 21.03.2017;

від відповідача-1: Гірняк В.М. довіреність № 2791/01 від 19.12.2017;

від відповідача-2: Берегуляк В.Ф. ордер серії ВО № 1000812 від 19.10.2020;

від третьої особи з боку позивача: Жеруха О.В. керівник

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська обласна рада звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради про:

- визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №314 від 15.03.2007 "Про оформлення права власності за Тернопільською міською радою " в частині оформлення права власності на приміщення аптеки за адресою вул. Руська, 23 пл. 634,3 кв.м.

- скасування свідоцтва про право власності Тернопільської міської ради серії САВ №051362 від 18.04.2007, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради;

- визнання права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення за адресою: м.Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв.м.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.07.2019, залишеним без змін 04.11.2019 постановою Західного апеляційного господарського суду позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Однак, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2020 зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року в позові Тернопільської обласної ради відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Тернопільська обласна рада подала апеляційну скаргу № 07-893 від 29.07.2020, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що на позовну вимогу Тернопільської обласної ради (як власника майна) про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету позовна давність не застосовується.

Відповідачами подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 18.08.2020, в якому просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020 залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Третьою особою подано пояснення на апеляційну скаргу б/н і дати (вх. 01-04/6047/20 від 19.10.2020), в яких зазначає, що на позови про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України не поширюються правила позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

05.11.1991 на виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" та від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю", якою також затверджено перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Згідно цього переліку до власності областей передано, зокрема, житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду, аптечні склади, магазини аптечні, інші місцеві підприємства, організації та установи, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.

Пунктом 3 вищевказаної постанови встановлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів; розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311, виконавчий комітет Тернопільської обласної Ради народних депутатів прийняв рішення № 300 від 26.12.1991 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя", яким затвердив перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), встановивши, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю. Відповідно до затвердженого даним рішенням переліку майна до комунальної власності були передані, зокрема, аптечні склади, аптечні магазини.

16.07.1992 Тернопільська обласна Рада народних депутатів ХХІ скликання прийняла рішення "Про комунальну власність області", яким затвердила Перелік об`єктів комунальної власності області і передала їх в управління обласної державної адміністрації, передбачивши з цією метою в структурі адміністрації утворення відповідного органу. Цим рішенням встановлено, що комунальна власність області не може відчужуватися, передаватись в оренду, змінювати суб`єкта власності, використовуватись не за призначенням, перепрофільовуватись без згоди на те обласної Ради народних депутатів.

Відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності області, що передаються в управління обласної державної адміністрації, до згаданого вище рішення, у розділі "Виробниче об`єднання Фармація" по м. Тернополю зазначено аптеку №78.

На підставі рішення виконкому Тернопільської обласної ради народних депутатів від 28.02.1989 №54 "Про організацію обласного виробничого об`єднання «Фармація» з 01.03.1989 на базі ліквідованого аптечного управління облвиконкому створено обласне виробниче об`єднання «Фармація» із безпосереднім підпорядкуванням виконкому обласної Ради народних депутатів та затверджено його статут.

Відповідно до пункту 2 цього рішення обласному виробничому об`єднанню «Фармація» підпорядковано 16 центральних районних аптек, аптечну мережу міста Тернополя, обласний аптечний склад, контрольно-аналітичну лабораторію і майстерню по ремонту та виготовленню спеціального аптечного устаткування.

Наказом обласного Фонду комунального майна Тернопільської обласної ради народних депутатів від 17.12.1993 №51 "Про створення державно-комунальної аптеки № 78" утворено державно-комунальне підприємство аптеку № 78. Відповідно до пунктів 3 та 4 даного наказу обласному виробничому об`єднанню "Фармація" доручено провести до 01.01.1994 розподільчий баланс між обласним виробничим об`єднанням "Фармація" і ДК аптека № 78; забезпечити аптеку № 78 основними та обіговими засобами у відповідності з актами проведених інвентаризації та розподільчого балансу станом на 01.01.1994.

Розпорядженням голови Тернопільської обласної ради від 09.02.2008 № 12 затверджено статут комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека № 78» у новій редакції, з якого вбачається, що комунальне підприємство Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека № 78" є правонаступником державно-комунальної аптеки № 78 м. Тернопіль, власником і засновником аптеки є Тернопільська обласна рада. За статутом аптека є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, управління яким здійснює Тернопільська обласна рада. Згідно з пунктом 3.1 статуту аптека для виконання статутних завдань має майно, яке є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області і належить їй на правах господарського відання.

15.03.2007 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення № 314 про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Тернопіль по вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв. м, за Тернопільською міською радою, на підставі якого 18.04.2007 державним реєстратором речових прав оформлено відповідне свідоцтво на право власності.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсним прийнятого виконавчим комітетом Тернопільською міською радою рішення від 15.03.2007, № 314, як такого, що порушує право власності Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення аптеки № 78 у м.Тернопіль по вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв. м.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

За змістом статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (частина перша статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналогічне положення закріплено у частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як вбачається із змісту зазначених норм, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства і визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" від 05.11.1991 № 311 відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" та від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається.

На підставі статей 32, 35 Закону України "Про власність", статті 7 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Постанови Верховної Ради України від 05 червня 1992 року № 2415- XII "Про внесення змін і доповнень до Постанови Верховної Ради України від 05 березня 1992 року "Про порядок введення в дію Закону України "Про Представника Президента України" 16.07.1992 Тернопільська обласна Рада народних депутатів прийняла рішення "Про комунальну власність області", пунктами 1 і 2 якого вирішено: затвердити перелік об`єктів комунальної власності області, що додається; встановити, що комунальна власність області не може відчужуватися, передаватись в оренду, змінювати суб`єкта власності, використовуватися не за призначенням, перепрофільовуватись без згоди на те обласної Ради народних депутатів.

Отже, на підставі рішення Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" майно аптеки № 78, що розташована в м. Тернополі по вул. Руська 23 було віднесено до спільної власності територіальної громади області. Із зазначеним висновком погодився Верховний суд у даній справі.

Враховуючи зазначені обставини, Верховний Суд направляючи дану справу на новий розгляд, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсним та скасування прийнятого Тернопільською міською радою рішення від 15.03.2007 №314, яке порушує право власності Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення аптеки № 78 за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв. м. Однак, колегія суддів Верховного суду вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо визначення початку перебігу строку позовної давності.

У даній справі, виконавчим комітетом Тернопільської міської ради подано письмову заяву б/н від 13.05.2019 (вх. № 8128 від 13.05.2019) про сплив позовної давності та застосування правових наслідків, які з цього випливають.

Позивач ніяких причин пропуску позовної давності не наводить.

Натомість, Тернопільська обласна рада як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції вказують на те, що на вимоги про визнання права власності та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №314 від 15.03.2007 «Про оформлення права власності за Тернопільською міською радою» позовна давність не поширюється.

Водночас, позивач (апелянт) зазначає, що початком перебігу строку позовної давності за вимогою про скасування Свідоцтва про право власності Тернопільської міської ради серії САВ №051362 від 18.04.2007, слід вважати 22.09.2017, а саме дату отримання позивачем листа від КП "Тернопільська обласна аптека №78" № 160 від 21.09.2017. Оскільки, саме з даного повідомлення Тернопільська обласна рада довідалася про наявність у Тернопільської міської ради оспорюваного свідоцтва, то за цією вимогою строк позовної давності на звернення до суду триває та не є пропущеним.

У своїй постанові від 21.01.2020 Верховний Суд (направляючи справу на новий розгляд) вказівки якого в силу статті 316 ГПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, зазначив про необхідність встановити момент, з якого у позивача була реальна можливість дізнатися про порушене право, дослідити обставини чи знала або могла знати про порушення своїх прав Тернопільська обласна рада.

З`ясовуючи початок перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог у цій справі, з метою визначення правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України колегія суддів зважає на таке.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу положень статті 261 ЦК України, позивач повинен довести той факт, що він не знав або не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. При цьому аргументи відповідача, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих обставинах (визначене законодавством право отримувати публічну інформацію з державних реєстрів тощо), а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав.

Колегія суддів враховує, що Тернопільську обласну раду було залучено як належного позивача у судовій справі № 2-а-61/10/1970 за поданим у 2010 році адміністративним позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання нечинними з моменту прийняття рішень в частині оформлення за Тернопільською міською радою права власності, зокрема, на приміщення спірної аптеки №78.

Закриваючи провадження у справі № 2-а-61/10/1970 Тернопільський окружний адміністративний суд в ухвалі від 24.03.2010 року зазначив, що предметом спору у даній адміністративній справі є відновлення порушеного права позивача, а саме права власності на спірні приміщення аптек, що знаходяться у місті Тернополі. Тобто, у даному випадку існують правовідносини між Тернопільською обласною та Тернопільською міською радами як суб`єктами права власності на нерухоме майно, а тому даний спір повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства, шляхом визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради та визнання права власності за Тернопільською обласною радою".

З наведеного вбачається, що станом на березень 22.03.2010 Тернопільській обласній раді було відомо про прийняття відповідачем-1 оспорюваного рішення. Однак, позовну вимогу про його скасування до господарського суду, позивачем заявлено лише 21.02.2019 року, тобто з пропуском встановлено статтею 257 ЦК України трьохрічного строку.

Також, станом на березень 2010 року Тернопільській обласній раді було відомо про порушення відповідачем 1 її прав, та можливість його поновлення, шляхом звернення до господарського суду з позовом про визнання права власності на спірне майно.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним Свідоцтва САВ №051362 від 18.04.2007, то суд звертає увагу на те, що апелянт (позивач) стверджує, що він фактично дізнався про його існування лише 22 вересня 2017 року (дата отримання позивачем листа від КП «Тернопільська обласна аптека №78» № 160 від 21.09.2017).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення).

У пункті 2 рішення №314 від 15.03.2007 Виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про оформлення права власності за Тернопільською міською радою», що оспорювалося Тернопільською обласною радою у окружному адміністративному суді в 2010 році, виконком Тернопільської міської ради доручив ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» видати свідоцтво про право власності на спірне приміщення. Ці відомості були відомі позивачу ще у березні 2010 році.

Згідно до чинного на той час п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Саме у реєстраційних справах, що знаходились у БТІ, серед інших, містилися правовстановлювальні документи, що підтверджують права на нерухоме майно.

Під час судового розгляду адміністративної справи №2-а-61/09/1970 Тернопільським окружним адміністративним судом було залучено до участі у справі відповідачем -2 ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації".

Таким чином, Тернопільська обласна рада, знаючи про п.2 прийнятого Тернопільською міською радою рішення №314 від 15.03.2007, мала можливість отримати відповідні відомості щодо свідоцтва при розгляді адміністративної справи, як від Тернопільської міської ради, так і від Бюро технічної інвентаризації в ході судового розгляду ще у березні 2010 року.

Із наведеного в сукупності суд констатує, що у позивача була можливість дізнатися про порушення його прав органами місцевого самоврядування - відповідачами у справі ще у березні 2010 року. Однак, з відповідним позовом до суду Тернопільська обласна рада звернулася лише у лютому 2019 року, тобто з пропуском встановлено статтею 257 ЦК України трьохрічного строку.

Посилання Тернопільської обласної ради на те, що стосовно вимог про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та щодо позовів про визнання права власності не поширюється позовна давність, спростовуються наведеними вище законодавчими приписами, положеннями статті 268 ЦК України та правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 908/296/15-г.

Поряд із цим, суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу. Але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на нього покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Однак, у даній справі позивач жодних причин пропуску строку позовної давності не навів. З огляду на це, суд першої інстанції правомірно до спірних правовідносин застосовав наслідки спливу строку позовної давності та, з цих підстав, відмовив у задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Тернопільської обласної ради за № 07-893 від 29.07.2020 (вх. № 01-05/2135/20 від 03.08.2020) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020 у справі № 921/105/19 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2020.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мирутенко О.Л.