СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. Справа №922/2528/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

представники учасників справи:

від позивача 1 Савченко С.В., керівник, паспорт, протокол загальних зборів засновників від 09.03.2006, витяг з ЄДРЮО ,

від позивача 2 не з`явились,

від відповідача Лагутін І.В., адвокат, ордер серія ХВ№30000357 від 30.09.2020,

від третьої особи Шафоростова А.А., посв.№2692, дійсне до 31.12.2020, дов. №08-21/4299/2-19 від 19.12.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю (вх.№3327Х/1 від 01.12.2020) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі №922/2528/20 (м. Харків, суддя Ємельянова О.О., повний текст ухвали підписано 13.11.2020),

за позовом 1. Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків,

2. Фізичної особи - підприємця Савченко Юлії Олександрівни, м. Харків,

до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Харківська міська рада, м. Харків,

про захист права власності шляхом визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 клопотання 3 - ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Харківської міської ради (вх.№23963) про закриття провадження у справі №922/2528/20 щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові - задоволено. В частині позовних вимог Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю (61146, м. Харків, вул. Героїв Праці, 36, кв. 21, ) про визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові провадження у справі № 922/2528/20 закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. В частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця Савченко Юлії Олександрівни про визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові - провадження у справі №922/2528/20 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України. Роз`яснено позивачу 2 - Фізичній особі - підприємцю Савченко Юлії Олександрівні, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Фірма «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю з вказаною ухвалою суду не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.11.2020; справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- жодного рішення у спорі між Фірмою «Ікар-бізнес» - ТОВ та КП «ХТМ» щодо визнання протиправними дій КП «ХТМ» з підстав, викладених у позовній заяві від 25.08.2020 (справа №922/2528/20) на даний час не існує; остаточно спір в частині оцінки дій КП «ХТМ» вирішено не було; такі дії не було визнано ані протиправними, ані правомірними;

- ФОП Савченко Ю.О. здійснювала господарську діяльність відповідно до зареєстрованих КВЕД в демонтованих приміщеннях; відповідач, також, стверджує, що під час демонтажу він здійснював господарську діяльність із забезпечення населення теплом; діями КП «ХТМ» порушено право на правомірне володіння майном, а відтак і здійснення в ньому господарської діяльності;

- відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; ця норма має чітко визначений імперативний характер щодо підсудності господарському суду вимоги ФОП Савченко Ю.О. про визнання дій КП «ХТМ» щодо знесення будівлі протиправними, адже вона є підприємцем і спір стосується права власності; також відповідно до зазначеної норми господарські суди розглядають справи щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; саме такими потребами та необхідністю (безперебійним забезпеченням теплоносієм споживачів Салтівського жилмасиву) обґрунтовують свої заперечення проти позову відповідач та третя особа, які фактично спільними діями здійснили вилучення майна;

- стосовно посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 (справа №643/11941/17) щодо розгляду спору в цій частині в порядку цивільного судочинства, то слід звернути увагу, що такий висновок, зроблений в адміністративному процесі, в якому Савченко Ю.О. оскаржувала рішення та дії суб`єктів владних повноважень як фізична особа, відтак цей висновок не може застосовуватись у господарській справі, в якій Савченко Ю.О. захищає порушені права як суб`єкт господарювання (ФОП);

- з первісним позовом про оскарження рішення виконкому ХМР у 2014 році Савченко Ю.О. зверталась до господарського суду саме як ФОП (справа №922/123/14); справу було розглянуто судами трьох інстанцій і сумнівів щодо підсудності цієї справи господарському суду не виникло;

- відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України, принципи здійснення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності роблять його подібними до юридичних осіб; Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №820/3713/17 частково задовольняючи касаційну скаргу Фірми «Ікар-бізнес» - ТОВ зазначила на помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо розгляду в порядку цивільного судочинства позовної вимоги про визнання протиправними дій КП «ХТМ», оскільки з огляду на суб`єктний склад сторін такий спір має вирішуватись в порядку господарського судочинства; саме цей висновок має застосовуватись в справі №922/2528/20, оскільки правовідносини та суб`єктний склад є тотожними.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 поновлено Фірмі «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/2528/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю. Запропоновано учасникам провадження у справі подати відзиви на апеляційну скаргу. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У випадку надіслання відзиву засобами поштового зв`язку, в цей же день направити його на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи. Призначено справу №922/2528/20 до розгляду на 17.12.2020. Повідомлено учасників справи про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Від Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» надійшов відзив (вх.№12628 від 16.12.2020), в якому просить апеляційну скаргу Фірми «Ікар-бізнес» - ТОВ залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає про наступне:

- позовна вимога про визнання протиправними дії КП «Харківські теплові мережі» взагалі не підлягає судовому розгляду та відповідно не може бути вирішена в судах жодної юрисдикції, оскільки по-перше, такий спосіб захисту порушеного права в рамках відносин, заснованих на рівності суб`єктів господарювання не передбачений чинним законодавством, по-друге, не є ефективним;

- підстави позовів у справі №922/2528/20 та №922/1301/19 є аналогічні; посилання позивача на постанову Верховного Суду від 17.06.2020 як на нову підставу позову є некоректним, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм ГПК України;

- позовна вимога ФОП Савченко Ю.О. про визнання протиправними дій КП «Харківські теплові мережі» не може бути предметом позову у даному провадженні, оскільки Савченко Ю.О. не обґрунтовано та не надано доказів, що спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням нею господарської діяльності;

- позовні вимоги позивачів спрямовані на оцінку обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 17.12.2020 представник 2-го позивача не з`явився, однак надав суду заяву (вх.№12698 від 17.12.2020) про розгляд справи за поданими скаргами за відсутності уповноваженого представника.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Позивач 1 в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.12.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників провадження у справі, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Фірма «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю (позивач 1) та Фізична особа - підприємець Савченко Юлія Олександрівна (позивач 2) звернулись до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про:

- визнання протиправними дій Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові;

- стягнення на користь позивача 1 завданої матеріальної шкоди у розмірі 396952,45 грн., а саме: 111783,62 грн. витрат від знищення майна (27,64% від 404427,00 грн.); 264478,59 грн. розміру упущеної вигоди (27,64 % від 956869,00 грн.), 5000,00 грн. витрати, пов`язані із розглядом справи (аудиторські послуги), 15690,24 грн. витрати, пов`язані із розглядом справи (висновок експерта);

- стягнення на користь позивача 2 завданої матеріальної шкоди у розмірі 985033,79, а саме: 292643,38 втрат від знищення майна (72,36% від 404427,00 грн), 692390,41 грн розмір упущеної вигоди (72,36% від 956869,00 грн).

15.10.2020 від 3 -ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Харківської міської ради через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№23963) про закриття провадження у справі №922/2528/20, у якому останній, просить суд, закрити провадження у справі №922/2528/20 за позовними вимогами фірми Ікар-бізнес до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, третя особа Харківська міська рада про захист права власності шляхом визнання дії протиправними (т.3, а.с.43-45).

Суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, про задоволення клопотання 3 - ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Харківської міської ради про закриття провадження у справі №922/2528/20 на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові у зв`язку із тим, що є таке рішення (справа №922/1301/19), що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також, суд першої інстанції зазначив про те, що з урахуванням висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №643/11941/17 спір в частині позовних вимог позивача 2 про визнання протиправними дії за суб`єктивним складом його учасників належить до цивільної юрисдикції, а тому провадження за позовом ФОП Савченко Ю.О. до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання протиправними дій Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стосовно закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України в частині позовних вимог Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю про визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 175 цього Кодексу.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

При цьому, для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 за №5, визначення терміну «предмет позову» полягає у визначенні конкретних вимог позивача, «підстава позову» - чим він обґрунтовує свої вимоги і «зміст вимоги» - спосіб захисту свого права, який він обрав.

Зі змісту позовної заяви у справі №922/2528/20 вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання протиправними дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові та стягнення на користь позивачів матеріальної шкоди.

В якості обґрунтування правових підстав позову позивач 1 та позивач 2 посилаються на те, що Фірма «Ікар-бізнес» Товариство з обмеженою відповідальністю є власником частини нежитлової будівлі літ. «А-1» в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.06.2008 по справі 42/92-08. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з витягом ЕАС №078289 від 03.02.2014. За твердженням позивачів, за адресою розташування об`єкту нерухомості літ.»А-1» в м. Харкові, пр. Тракторобудівників, 104 позивачем 1 та позивачем 2 було отримано попередження №1609/0/161-13 від 03.10.2013 від імені Адміністрації Московського району Харківської міської ради, без підпису посадової особи, про необхідність демонтажу торгівельного павільйону, належного позивачу на праві приватної власності, за вказаною адресою до 07.10.2013 на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013. Пунктом 1.1 рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №605 від 02.10.2013 визначеним у рішенні комунальним підприємствам було надано припис забезпечити звільнення території від безхазяйного майна та самовільно розміщених об`єктів згідно з додатком, пунктом 5 у якому визначений павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі по пр. Тракторобудівників, 104. В подальшому в період з 14 по 20.11.2013 належний позивачу 1 та позивачу 2 на праві приватної власності об`єкт нерухомості літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові було демонтовано повністю працівниками служб під керівництвом високо посадовців Харківської міської ради. Позивач 1 також зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2014 у справі №922/123/14 за позовом фірми «Ікар-бізнес» Товариства з обмеженою відповідальністю до Харківської міської ради було скасоване рішення виконавчого комітету Харківської міської ради щодо вказаної будівлі та виключено її з переліку самовільно розташованих. Постановами Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2014 та Вищого господарського суду України від 06.08.2014 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту судових рішень у справі №9922/1301/19 вбачається, що Фірма «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист права власності та визнання недійсним акту, що порушує таке право, і протиправними дій щодо об`єкту права власності, у якому заявлено вимоги:

- визнати недійсним акт-припис від 13.11.2013, яким вимагається демонтувати об`єкт нерухомості;

- визнати протиправними дії КП «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові.

Тобто, колегія суддів зазначає, що предмет позову у справі №922/1301/19 не є тотожнім до предмету позову у справі №922/2528/20.

Підстави позову у справі №922/1301/19: позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником частини нежитлової будівлі літ. «А-1» в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104 (павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі), право власності на яку набуто на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.06.2008 у справі №42/92-08. Для експлуатації вказаної будівлі відведена земельна ділянка та укладено договір оренди землі, який в подальшому неодноразово продовжувався. В подальшому, на виконання рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №605 від 02.10.2013, яке визнано частково недійсним рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2014 у справі №922/123/14, комунальним підприємствам (в тому числі і КП «Харківські теплові мережі») надано припис забезпечити звільнення території від безхазяйного майна та самовільно розміщених об`єктів, в результаті чого нежитлова будівля літ. «А-1» в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 104, з використанням працівників та техніки КП «Харківські теплові мережі» та за участі посадовців Харківської міської ради, в період з 14 по 20 листопада 2013 року була демонтована.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.08.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 рішення Господарського суду Харківської області від 22.08.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправними дій КП «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по просп. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові та прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії КП «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по просп. Тракторобудівників, 104 в м. Харкові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №922/1301/19 касаційну скаргу Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради та заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про приєднання до касаційної скарги Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Харківської міської ради задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 у справі № 922/1301/19 скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій КП «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 в м. Харкові, змінено рішення Господарського суду Харківської області від 22.08.2019 в цій частині, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Зокрема, Верховний Суд сформулював наступні висновки:

- позивач у справі №922/1301/19 фактично прагне захистити своє право власності, посилаючись на знищення (демонтаж) належного йому на праві власності майна. Саме в цьому полягає його майновий законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду (абзац 1 пункту 29 постанови від 17.06.2020);

- належним способом захисту прав та інтересів позивача у цій справі відповідає позовна вимога про відшкодування завданої йому майнової шкоди, оскільки судове рішення про визнання протиправними дій КП «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ «А-1» по просп. Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, не призведе до відновлення порушеного права позивача на нежитлове приміщення, яке було демонтовано, а отже, не відповідає належному способу захисту з точки зору його ефективності (абзац 2 пункту 29 постанови від 17.06.2020);.

- протиправність дій юридичної особи, є однією із складових, яка підлягає доказуванню в процесі розгляду справи про відшкодування шкоди і не може бути самостійною позовною вимогою у спорі щодо захисту права власності (пункт 31 постанови від 17.06.2020).

Тобто, колегія суддів зазначає, що Верховним Судом було зроблено висновок про те, що позовна вимога Фірми «Ікар-бізнес» - ТОВ є неефективною саме в контексті її пред`явлення разом із позовною вимогою про захист права власності. Будь-яких інших застережень щодо неможливості пред`явлення відповідної позовної вимоги постанова Верховного Суду не містить. Також відповідна вимога не містить висновків щодо правомірності або неправомірності дій юридичної особи.

Отже, колегія суддів зазначає, що по-перше, обставини справи №922/2528/20 та №922/1301/19 не є тотожними, оскільки в даному випадку позовна вимога про визнання протиправними дій заявлена разом із вимогою про стягнення матеріальної шкоди, тоді як у справі №922/1301/19 позовна вимога про визнання протиправними дій заявлялась із вимогами, які свідчать фактично про захист права власності. Тобто, предмети позовів не є тотожними. По-друге, саме з огляду на предмет позову (захист прав власності) у справі №922/1301/19 Верховним Судом було зроблено висновок про неефективність позовної вимоги про визнання протиправними дій.

Таким чином, незважаючи на тотожність суб`єктного складу, існує лише часткова тотожність предмету та підстав позовів у цих справах, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у цій справі суперечить імперативним положенням п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.

При цьому, відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У той же час відповідно до ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином зазначених вище вимог закону не врахував та достеменно не з`ясував чи наявні всі обставини для закриття провадження, передбачені п.2 ч.1 ст.175 ГПК України, саме щодо наявності всіх трьох складових, необхідних для застосування п.3 ч.1 ст.231 ГПК України, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі №922/2528/20 на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові.

Стосовно позовних вимог ФОП Савченко Ю.О. в частині визнання протиправними дій Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1» по проспекту Тракторобудівників, 104 у м. Харкові, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Пункти 6, 15 ч.1 ст.20 ГПК України встановлюють, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15). Близький за змістом припис викладений у частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 643/11941/17 ОСОБА_1 було пред`явлено позов до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Адміністрації московського району Харківської міської ради, Інспекції з благоустрою та екології Департаменту комунального господарства Міськради, Міськради, третя особа-Прокуратура Харківської області, про визнання відсутність компетенції у відповідачів щодо складання акта обстеження від 14.11.2013; визнання відсутність компетенції у Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на видачу акта-припису від 13.11.2013; визнання не чинним і протиправним складений відповідачами акт обстеження від 14.11.2013, яким установлено неможливість проведення ремонтних робіт без звільнення земельної ділянки від усіх споруд навколо тепломагістралі; визнання не чинним і протиправним акт-припис КП Харківські теплові мережі від 13.11.2013, яким вимагається демонтувати об`єкт нерухомості; визнання протиправними дії посадових осіб КП Харківські теплові мережі та Міськради щодо знесення нежитлової будівлі (літ. А-1).

Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, було зроблено наступні висновки:

- між КП «Харківські теплові мережі» та позивачкою не виникло відносин влади та підпорядкування, у яких відповідач виконував би владно-управлінські функції стосовно позивачки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на вимоги позивачки щодо визнання протиправними дій КП «Харківські теплові мережі» про знесення належної їй нежитлової будівлі (пункт 42 постанови від 18.12.2019);

- Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що цей спір не підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства (пункт 44 постанови від 18.12.2019);

- при цьому суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що дії посадових осіб КП «Харківські теплові мережі» та Міськради щодо знесення нежитлової будівлі можуть бути оскаржені позивачкою в порядку цивільного судочинства (пункт 45 постанови від 18.12.2019).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду були зроблені в адміністративному процесі, в якому Савченко Ю.О. оскаржувала рішення та дії суб`єктів владних повноважень як фізична особа, відтак цей висновок не може застосовуватись у господарській справі, в якій Савченко Ю.О. захищає порушені права як суб`єкт господарювання (ФОП). При цьому Велика Палата Верховного Суду під час перегляду адміністративної справи №643/11941/17 у постанові від 18.12.2019 надавала оцінку саме предмету позову та не досліджувала обставини існування у Савченко Ю.О. статусу фізичної особи-підприємця.

Таким чином, відповідні посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №943/11941/17 є помилковими.

Натомість, згідно з частиною 1 статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 Цивільного кодексу України).

Підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як ФОП вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 14.01.2011, фізична особа-підприємець у цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як у приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається громадянином - фізичною особою.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що до фізичної особи-підприємця треба застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість необхідно брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб`єкта, та повною мірою врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України від 14.01.2011 законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності, як фізична особа-підприємець, та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернене стягнення.

З аналізу вищевикладеного слідує, що суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, нерухоме майно реєструється за фізичною особою.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи - підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов`язків. При цьому решта прав та обов`язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України, та регулюються ним.

Враховуючи вищевикладене, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб`єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що до основного виду підприємницької діяльності позивача 2 належить: 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг. Також, колегія суддів зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що за адресою м. Харків, пр. Тракторобудівників, 104 знаходиться нежитлова будівля, а саме павільйон очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі, що свідчить про те, що вказана нерухомість має статус комерційної. Доказів нездійснення позивачем 2 підприємницької діяльності заявником клопотання, в порушення вимог ч.1 ст. 74 ГПК України - не надано.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на факт придбання нежитлової будівлі саме фізичною особою - не свідчать про зміну правового режиму майна. Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України). Отримання Савченко Ю.О. згоди від чоловіка на купівлю/продаж відповідного майна не свідчить про неможливість використання вказаного майна у підприємницькій діяльності.

Крім того, колегія суддів враховує, що у справі №922/123/14 Савченко Ю.О. зверталась до суду як фізична особа-підприємець з позовом про оскарження рішення виконкому ХМР. Під час вирішення даного спору досліджувались обставини, в тому числі, приналежності ФОП Савченко Ю.О. до спірних нежитлових приміщень. Справа була розглянута судами всіх інстанцій, висновки стосовно непідсудності справи господарському суду, з огляду на суб`єктний склад зроблено не було.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла до висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції п.1 ч.1, ст.231 ГПК України та, як наслідок, неправомірне закриття провадження у справі.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі №922/2528/20 скасуванню, а матеріали справи переданню на розгляд до Господарського суду Харківської області.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст.271 ГПК України, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись статтями 129, 269, п.6 ст. 275, п.п.3, 4 ч.1 ст. 280, ст.ст.282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фірми «Ікар-бізнес» - Товариство з обмеженою відповідальністю задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі №922/2528/20 скасувати.

Матеріали справи №922/2528/20 направити до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.12.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук