ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" грудня 2020 р. Справа № 911/1041/19 (911/1703/20)

За заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест»

про визнання недійсним правочину

у межах провадження у справі № 911/1041/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест»

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія»

про банкрутство

Суддя Лутак Т.В.

Секретар судового засідання Мишак І.Ю.

Представники: згідно протоколу судового засідання

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1041/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2019 відкрито провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» здійснено 14.05.2019, номер публікації якого 59454.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2019 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія».

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2019 визнано кредиторські вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» у розмірі 1 852 183, 50 грн.

Постановою господарського суду Київської області від 17.10.2019 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» призначено арбітражного керуючого Балєва Валентина Петровича.

Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури здійснено 18.10.2019, номер публікації якого 63793.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2020 у даній справі відсторонено арбітражного керуючого Балєва Валентина Петровича від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

До господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» надійшла заява б/н від 11.06.2020 (вх. № 1715/20 від 11.06.2020) про визнання недійсним правочину у межах справи про банкрутство в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, у якій кредитор просить суд визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги № 26/16 від 11.10.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест».

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2020 вищезазначену заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним правочину прийнято до розгляду у межах провадження у справі № 911/1041/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», розгляд вказаної заяви призначено на 27.07.2020, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надати суду певні документи.

24.07.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшов відзив б/н від 22.07.2020 (вх. № 15406/20 від 24.07.2020) на заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним правочину, у якому кредитор заперечує проти задоволення вказаної заяви.

До господарського суду Київської області від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» надійшов відзив б/н від 23.07.2020 (вх. № 15449/20 від 27.07.2020) на заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним правочину, у якому він заперечує проти задоволення вказаної заяви.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2020 розгляд заяви про визнання недійсним правочину відкладено на 31.08.2020 та витребувано у сторін певні документи.

20.08.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшов супровідний лист б/н від 18.08.2020 (вх. № 17673/20 від 20.08.2020), до якого додано документи по справі.

До господарського суду Київської області від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» надійшло клопотання б/н від 26.08.2020 (вх. № 18041/20 від 27.08.2020) про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.08.2020 судом оголошено перерву до 14.09.2020 та зобов`язано сторін надати певні документи.

09.09.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» надійшло клопотання б/н від 08.09.2020 (вх. № 19083/20 від 09.09.2020) про долучення документів до матеріалів справи.

До господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшло клопотання б/н від 11.09.2020 (вх. № 19377/20 від 11.09.2020) про відкладення судового засідання, призначеного на 14.09.2020, на іншу дату.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2020, враховуючи вищезазначене клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест», неявку у судове засідання представників сторін, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», та неналежне виконання ними вимог суду, розгляд заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним правочину відкладено на 08.10.2020.

05.10.2020 та 07.10.2020 до господарського суду Київської області від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» надійшли клопотання б/н від 02.10.2020 (вх. № 21305/20 від 05.10.2020) про долучення документів до матеріалів справи та пояснення б/н від 06.10.2020 (вх. № 21687/20 від 07.10.2020) стосовно фінансового стану банкрута на 2016 рік.

До господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшло клопотання б/н від 06.10.2020 (вх. № 21702/20 від 07.10.2020) про долучення документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 08.10.2020, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Лутак Т.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2020 розгляд заяви про визнання недійсним правочину призначено на 26.11.2020.

26.11.2020 до господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшла заява б/н від 26.11.2020 (вх. № 26255/20 від 26.11.2020) про розгляд заяви про визнання недійсним правочину без участі його представника.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.11.2020 призначено дану заяву про визнання недійсним правочину до розгляду по суті у судовому засіданні на 14.12.2020.

У судове засідання 14.12.2020 з`явилися представники Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ліквідатора банкрута, які підтримали свої позиції, що викладені у поданих ними до суду заявах, відзивах та поясненнях, інші учасники провадження у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників провадження, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив таке.

В обґрунтування своїх вимог Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» посилається на те, що боржник, уклавши договір № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016, взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Таким чином, зі змісту заяви б/н від 11.06.2020 (вх. № 1715/20 від 11.06.2020) про визнання недійсним правочину вбачається, що заявник обґрунтовує свої вимоги тим, що боржник протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим (п. 2 ч. 1 та ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» заперечуючи проти задоволення заяви про визнання недійсним правочину, посилається на таке: заявником не надано доказів, які б свідчили про взаємозв`язок укладеного договору із неплатоспроможністю боржника; за своєю суттю оспорюваний договір не може призвести до збитків боржника, адже за ним боржником було отримано кошти та вказаний договір не передбачає нарахування процентів; заявником не зазначено які саме його права та інтереси були порушені оспорюваним договором та як визнання його недійсним відновить права заявника.

Ліквідатор банкрута у своєму відзиві зазначає, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» за оспорюваним договором встановлена рішенням господарського суду Київської області від 13.08.2018 у справі № 911/1855/18, а визнання недійсним договору № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016 не вплине на обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» отримані кошти.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги за заявою про визнання недійсним правочину не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» (позичальник) було укладено договір № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги, за умовами якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 1.2 договору позика, що надається позикодавцем, є безпроцентною. Позикодавець не отримує будь-якої плати чи винагороди у зв`язку із наданням позики.

Згідно з п. 2.1 договору загальна сума позики, що надається позикодавцем за даним договором, становить 20 313 000, 00 грн. без ПДВ, яка перераховується позикодавцем за вказаними в договорі реквізитами.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що позикодавець надає грошові кошти в позику у повному обсязі протягом 5-ти банківських днів, що рахуються з дня підписання даного договору.

Відповідно до п. 3.2 договору позичальник повертає надану позикодавцем позику за наступним графіком: частину позики в розмірі 4 091 400, 00 грн. до 31.10.2016; частину позики в сумі 2 800 000, 00 грн. до 20.07.2018; остаточний залишок наданої позики в сумі 13 421 600, 00 грн. позичальник зобов`язується повернути до 31.12.2018.

Згідно з пунктами 6.1 та 6.2 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання. Цей договір вважається виконаним, у сторін припиняються права та обов`язки по цьому договору після повного погашення суми позики.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що даний договір є дійсним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

На виконання умов договору № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» фінансову допомогу у розмірі 20 313 000, 00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою за 13.10.2016.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, боржник лише частково повернув надану кредитором позику, а саме на суму 4 091 400, 00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі № 911/1855/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» 2 800 000, 00 грн. основного боргу за договором № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016, тобто позику зі строком повернення до 20.07.2018, а також 42 000, 00 грн. судового збору.

Відповідно до матеріалів справи вказане рішення господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі № 911/1855/18 набрало законної сили та не виконане боржником.

18.04.2019 до господарського суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», у зв`язку з неспроможністю останнього сплатити заборгованість у розмірі 2 842 000, 00 грн., на підставі статей 10, 11, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2019 відкрито провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на той час.

Системний аналіз норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Разом з тим, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який в силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до регулювання згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу.

При цьому, з ч. 1 ст. 58 Конституції України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У п. 2 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 Цивільного кодексу України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено ч. 1 ст. 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (п. 4 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2001від 05.04.2001).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абз. 4 п. 3 рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Водночас, під час розгляду господарських спорів судам необхідно врахувати положення ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою ст. 14 Господарського процесуального кодексу України визначено принцип диспозитивності у господарському судочинстві, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Застосування конкретного способу захисту прав та законних інтересів залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Отже, факт подання юридичною особою або іншими особами до господарського суду позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією відповідних осіб права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заяви про визнання недійсним правочину Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» посилався на положення ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та зазначає одну підставу для визнання недійсним договору № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016 - боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим (п. 2 ч. 1 та ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

При цьому, суд звертає увагу, що на момент укладення та виконання оспорюваного договору у 2016 році діяв Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України № 2343-ХІІ, спеціальні підстави за ст. 20 якого не передбачали такої умови для визнання недійсним договору як вчинення правочину протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, якщо боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Суд вважає, що у даному випадку необхідно застосовувати ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо визначення умов та підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватися недійсним, оскільки саме ця норма права існувала на час укладення та виконання цього правочину (договору).

В рішеннях Конституційного Суду України неодноразово досліджувалися випадки застосування ст. 58 Конституції України про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, відповідно до висновку Конституційного Суду, викладеного у рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999, зазначений конституційний принцип про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб, у випадках коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які помякшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотньої дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Як вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ним не передбачено надання зворотньої дії в часі положенням ст. 42 цього Кодексу, як і будь-яким іншим положенням Кодексу. З огляду на таке, до договорів, які укладені до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають умови та підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину).

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, в тому числі і Кодексу України з процедур банкрутства, під час розгляду спорів у справі про банкрутство викладена у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 911/956/17 та від 02.12.2020 у справі № 910/6179/17.

За таких обставин, оскільки станом на час укладання оспорюваного договору такої умови як вчинення правочину протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство для визнання такого договору недійсним не існувало, що виключає можливість її застосування під час розгляду даного спору з огляду на принцип незворотності дії закону в часі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016, укладеного за 2 роки і 7 місяців до відкриття провадження у даній справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія».

Судові витрати, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на заявника.

Керуючись статтями 3, 4, 14, 129, 233-234 Господарського процесуального кодексу України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» б/н від 11.06.2020 (вх. № 1715/20 від 11.06.2020) про визнання недійсним правочину відмовити.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам провадження у справі № 911/1041/19.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 18.12.2020.

Суддя Т.В. Лутак