РІШЕННЯ

16 грудня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/639/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства "Аграрний фонд", вул. Очаківська/пров. Очаківський, 5/6, м. Київ, 03151

до відповідача Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агенства резерву України, вул. Білецька, буд. 2-А, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

про стягнення заборгованості в розмірі 1 305 654,72 грн, в тому числі 1 025 823,67 грн - сума основної заборгованості, 58 382,44 грн - сума пені, 205 164,73 грн - сума штрафу в розмірі 20%, 2 604,44 грн - сума інфляційних втрат та 13 679,44 грн - сума 3% річних (з врахування заяви про збільшення позовних вимог)

за участю представника позивача: Деруги Н.О.

Суть справи: До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Акціонерного товариства "Аграрний фонд" до ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в розмірі 1 273 881,57 грн.

Ухвалою від 07.10.2020 судом відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Господарське товариство скористалося цим своїм процесуальним правом та з дотриманням встановленого законом порядку подало до суду заяву про збільшення позовних вимог до 1 305 654,72 грн, з яких: 1 025 823,67 грн основна заборгованість, 58 382,44 грн пені, 205 164,173 грн штраф в розмірі 20%, 2 604,44 грн інфляційні втрати, 13 679,44 грн 3% річних та 19 584,82 грн сплаченого судового збору.

Відтак, заява позивача №02-08/1/2756 від 20.10.2020 (вх.№7627 від 27.10.2020) приймається судом до розгляду, а справа №921/639/20 розглядається з урахуванням збільшених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що його контрагент не виконав належним чином умов договору купівлі-продажу борошна №198-10/2020 від 27.03.2020, прострочив термін виконання грошових зобов`язань, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням інфляційних нарахувань, 3% річних та штрафних санкцій, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, витребуваних судом документів, у тому числі відзиву на позов, не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку визначеному процесуальним законодавством. Зокрема, рекомендовані повідомлення про вручення суб`єкту господарювання поштових відправлень (ухвал про відкриття провадження у справі, про відкладення підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті) повернулись на адресу суду із відмітками про вручення процесуальних документів Державному підприємству.

За таких обставин справа вирішується за правилами ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розгляд даного спору здійснювався в режимі відеоконференції та із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст.ст. 197, 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Як слідує із матеріалів справи, 27 березня 2020 року між ПАТ "Аграрний фонд" (Продавець) та ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу борошна №198-10/2020 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві товарно-матеріальні цінності (борошно) (далі - ТМЦ), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити ТМЦ.

В силу п.1.2. Договору, асортимент, якість, ціна за одиницю, загальна вартість та назва базису поставки ТМЦ, які підлягають поставці за цим Договором, визначаються Сторонами у Специфікації (за формою згідно додатку №1 до Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. Договору його контрагенти погодили, що ціна договору складається з загальної вартості ТМЦ, що передаються згідно цього Договору та Специфікації.

Відповідно до змісту пунктів 3.2, 3.3 Договору, Покупець протягом чотирнадцяти календарних днів з дат видачі дозволу-довіреності на переоформлення ТМЦ перераховує Продавцю грошові кошти у розмірі, що відповідає вартості матеріальних цінностей, кількість яких зазначено у дозволі-довіреності на переоформлення ТМЦ (партії ТМЦ). За даним Договором товар поставляється окремими частинами (партіями). Його кількість зазначається у Специфікації та дозволі-довіреності виданому на кожну окрему партію.

Виключно після виконання Покупцем пункту 3.2 Договору Продавець протягом 5-робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошових коштів видає Покупцю дозвіл-довіреність на переоформлення наступної партії ТМЦ (п. 3.4 Договору).

Згідно із п. 4.5 Договору, приймання ТМЦ за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформляється видатковою накладною підписаною Сторонами. Датою поставки є дата підписання контрагентами видаткової накладної. Приймання - передача ТМЦ без підписання Сторонами видаткової накладної не допускається.

Строк дії цього Договору розпочинається з моменту його підписання та припиняється 31.12.2020, але в будь-якому разі цей правочин діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 7.2. Договору).

Відповідно до Специфікації №1 від 27.03.2020 Додатку №1 до Договору у власність ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" на базисі поставки ДП "Чортківський КХП" мало бути передано 406,476 тонн борошна на суму 2 580 818,87 грн, а саме: борошно пшеничне вищого сорту обсягом 152,270 тонн вартістю 1 052 015,20 грн; борошно пшеничне першого сорту - 152,686 тонн, вартістю 1 002 383,59 грн та борошно пшеничне другого сорту - 96,520 тонн вартістю 526 420,08 грн.

На виконання своїх договірних зобов`язань, ПАТ "Аграрний фонд" було виписано дозволи-довіреності на переоформлення продуктів переробки, зокрема: №10/1907 від 31.03.2020 на борошно пшеничне в/г - 50,000 тонн та 2/г - 20,000 тонн, №10/2421 від 15.04.2020 на борошно пшеничне в/г - 50,000 тонн та №10/2654 від 28.04.2020 на борошно пшеничне в/г - 57,270 тонн, 1/г - 152,686 тонн та 2/г - 76,520 тонн.

На підставі зазначених дозволів учасниками цього спору були підписані видаткові накладні №1 376 від 31.03.2020 на суму 443 541 грн, №1 775 від 15.04.2020 на суму 334 461,50 грн та №1 966 від 28.04.2020 на суму 1 802 815,87 грн., якими засвідчуються факти поставки Продавцем та прийняття відповідачем борошна пшеничного на загальну суму 2 580 818,87 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена повна оплата за передані ТМЦ у кількості 120,00 тонн згідно видаткових накладних №1 376 від 31.03.2020 на суму 443 541,50 грн та №1 775 від 15.04.2020 на суму 334 461,50 грн та часткова оплата згідно видаткової накладної №1 966 від 28.04.2020 на суму 776 992,20 грн, що підтверджується банківським виписками. Відтак, заборгованість за передані ТМЦ становить 1 025 823,67 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу свого контрагента направлялась вимога №02-08/3/1601 від 30.6.2020 про сплату заборгованості, яка останнім залишена без задоволення.

На час звернення із позовом до суду даний борг відповідачем залишається неоплаченим, що слугувало підставою для звернення АТ "Агарний фонд" до суду з відповідним позовом.

Оцінивши зібрані у справі докази суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, з наступних міркувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Досліджені в ході розгляду справи письмові докази дають суду підстави для висновку про те, що між учасниками цього спору виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України обумовлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 1 025 823,67 грн., яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та спосіб визначення регламентується частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Натомість, правом встановлювати у договорі розмір та порядок нарахування штрафу сторони наділені частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що у спірних правовідносинах одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

Пунктом 8.3 Договору сторони погодили, що у разі невиконання умов оплати за ТМЦ згідно з п. 3.1.- 3.2. цього Договору, Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період її обчислення, від вартості ТМЦ оплат яких прострочена, за кожен день прострочення. У разі прострочення Покупцем оплати за ТМЦ понад 10 (десять) банківських днів, покупець додатково виплачує Продавцю штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від вартості ТМЦ оплата яких прострочена.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правомірним нарахування позивачем пені за період з 13.05.2020 по 19.10.2020 за кожен день прострочення в сумі 58 382,44 грн та 205 164,73 грн штрафу в розмірі 20% за кожний день затримки оплати товару від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого Акціонерним товариством розрахунку, за неналежне виконання договірних умов Державному підприємству за період з 13.05.2020 по 19.10.2020 нараховані три проценти річних в сумі 13 679,44 грн. та за період з 13.05.2020 по 19.10.2020 інфляційні нарахування в сумі 2 604,44 грн.

У пункті 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Беручи до уваги вищенаведене, слід прийти до висновку, що інфляційні нарахування повинні проводитись з червня 2020, а не з травня 2020, як вказує позивач, оскільки травень - це місяць, у якому мав бути здійснений платіж.

В той же час, перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов`язання, часткової оплати та в межах періодів існування заборгованості, враховуючи, що за ч. 2 ст.14 ГПК України учасник справи вправі розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за необхідне задовольнити у заявлених межах позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 604, 44 грн інфляційних втрат та 13 679,44 грн. 3 % річних, оскільки вони не перевищують законодавчо встановлений максимально допустимий розмір, що міг бути нарахований за спірний період.

Як наслідок, судом задовольняються вимоги про стягнення з відповідача 1 025 823,67 грн боргу, 58 382,44 грн пені, 205 164,73 грн штрафу в розмірі 20%, 2 604,00 грн інфляційних втрат та 13 679,44 грн 3 % річних, як таких, що підтверджені матеріалами справи та законодавчими актами, які регламентують спірні правовідносини.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Держаного агентства резерву України (вул. Білецька, 2-А, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, іден. код 00956187) на користь Акціонерного товариства "Аграрний фонд" (вул. Очаківська/пров. Очаківський, 5/6, м. Київ, 03151, ідент. код 38926880) 1 025 823 (один мільйон двадцять п`ять тисяч вісімсот двадцять три) грн 67 коп. основної заборгованості, 58 382 (п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят дві) грн 44 коп. пені, 205 164 (двісті п`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 73 коп. штрафу в розмірі 20 %, 13 679 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн 44 коп. трьох відсотків річних, 2 604 (дві тисячі шістсот чотири) грн 44 коп. інфляційного збільшення суми боргу та 19 584 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 82 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 21.12.20р.

Суддя О.В. Руденко