ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2345/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков"

до ОСОБА_1

про стягнення 13 430,78 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області 12.08.2020 року надійшла позовна заява № 62 від 20.07.2020 року Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" до ОСОБА_1 про стягнення 12 695,91 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року у справі № 911/2345/20 позовну заяву Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков"залишено без руху.

Через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем у встановлений судом строк подано заяву про усунення недоліків позовної заяви разом з уточненнями прохальної частини, якою останній просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 7980 від 17.07.2019 року в сумі 13 430,78 грн. з яких 4 207,48 грн. основного боргу, 1 123,91 грн. 30% річних, 1 262,24 грн. 30% штрафу та 6 837,15 грн. 0,5 % за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відтак, позовна заява Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" підлягає прийняттю до розгляду судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Одночасно в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

У п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглянувши клопотання позивача про розгляд зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, ціну позову, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, суд дійшов висновку про задоволення зазначеної заяви позивача та розгляд справи № 911/2345/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.10.2020 року відкрито провадження у справі № 911/2345/20, задоволено заяву Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2019 року між Приватним підприємством "Торговий Дім Поляков" (далі - позивач, по договору - Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Савченко Дар`єю Миколаївною (по договору - Покупець) було укладено Договір поставки № 7980 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, продукти харчування та інші товари (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах даного Договору відповідно до виписаних накладних.

Сума Товару, що передається Покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначені у накладній, яка є невід`ємною частиною даного Договору, Доставка товару здійснюється за рахунок Постачальника у зазначені у заявці терміни (п. 1.2 Договору).

Прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної Постачальника за участю експедитора Постачальника. Датою одержання Товару вважається дата зазначена у накладній. При отриманні товару Покупець засвідчує факт приймання товару, його якість та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає (п. 3.3 Договору).

Пункт 4.2 Договору передбачає, що Покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку Товару, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого Товару на поточний рахунок Постачальника, на протязі 21 календарних днів з моменту отримання Товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого Товару готівкою в касу Постачальника, на протязі 21 календарних днів з моменту отримання Товару.

Відповідно до умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за видатковою накладною АКФ-066365 від 09.08.2019 року на загальну суму 4 207, 48 грн.

Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 17.07.2021 року, а в частині зобов`язань до повного їх виконання. (п. 6.1 Договору).

Як стверджує позивач, на виконання зобов`язань за Договором, ним було передано відповідачу Товар на суму 4 207,48 грн., що підтверджується видатковою накладною № АКФ-066365 від 09.08.2019 року на суму 4 207,48 грн., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Постачальника (копії наявна в матеріалах справи).

Таким чином, у відповідності до п. 4.2 Договору, відповідач повинен був оплатити поставлений Товар 09.08.2019 року не пізніше 30.08.2019 року.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати поставленого Товару не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в сумі 4 207,48 грн. основного боргу.

Внаслідок чого, позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача 4 207,48 грн заборгованості за поставлений Товар.

В обгрунтування звернення до господарського суду з даним позовом саме до громадянки ОСОБА_1 , позивач зазначає про те, що Фізичною особою-підприємцем Савченко Дар`єю Миколаївною (відповідач) 03.06.2020 року було припинено господарську діяльність, а за змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Як вбачається з даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Фізична особа-підприємець Савченко Дар`я Миколаївна припинена 03.06.2020 року; номер запису: 3010134.

Згідно із ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18 дійшла висновку про те, що позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинились.

Відтак, оскільки спірні правовідносини виникли з господарського договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і після втрати особою статусу підприємця.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 4 207,48 грн. за поставлений Товар згідно видаткової накладної № АКФ-066365 від 09.08.2019 року на суму 4 207,48 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач також просить суд стягнути з відповідача 1 123,91 грн. 30% річних на підставі п. 5.2 Договору за період з 31.08.2019 року по 20.07.2020 року, 1 262,24 грн. 30 % штрафу у відповідності до п. 5.3 Договору та 6 837,15 грн. 0,5% за користування чужими грошовими коштами на підставі п. 5.6 Договору за період з 31.08.2019 року по 20.07.2020 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

При порушенні Покупцем умов п. 4.2 Договору на строк 10 днів на Покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% від простроченої суми заборгованості (п. 5.3 Договору).

Штраф правомірно нарахований на суму заборгованості, що відповідає п. 5.3 Договору. Відтак, у зв`язку з тим, що наданий розрахунок штрафу є арифметично вірним, штраф підлягає задоволенню в заявленому розмірі в сумі 1 262,24 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що при порушенні Покупцем умов п. 4.2 Договору, він сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996 року», крім цього, збитки від інфляції та 30% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 30% річних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, за фактичний період заборгованості, таким чином, вимога позивача про стягнення 1 123,91 грн. 30% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 536 Цивільного кодексу України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 231 Господарсього кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п 5.6 Договору при порушенні Покупцем умов п. 4.2 Договору, на Покупця покладається відповідальність за користування чужими коштами Постачальника у вигляді неустойки 0,5 % від суми боргу за кожний день до дня фактичного розрахунку.

Суд встановив, що арифметично вірний розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,5 % від простроченої суми (4 207,48 грн.), погоджений п. 5.6 Договору, складає 6 837,15 грн. Відтак, враховуючи встановлене судом прострочення Покупцем строків оплати за Товар, вимога про стягнення 6 837,15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню повністю.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені і не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сумі 2 102,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" до ОСОБА_1 про стягнення 13 430,78 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" (18030, м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 41, код 32155596) 4 207 (чотири тисячі двісті сім) грн. 48 коп. основного боргу, 1 123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 91 коп. річних, 1 262 (одна тисяча двісті шістдесят два) грн. 24 коп. штрафу, 6 837 (шість тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 15 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами та 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.12.2020 р.

Суддя Т.П. Карпечкін