номер провадження справи 9/100/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 Справа № 908/2060/20

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД, (49033, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 122, корпус Е-5, кімната 11)

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі, (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про стягнення суми 1 097 618,15 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Євсюкова І.О.;

від відповідача: Корнієць О.А.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД про стягнення з відповідача: Концерну Міські теплові мережі суми 1337214,44 грн., в тому числі: суми 1304947 грн. 03 коп. основного боргу, суми 24202,56 грн. пені, суми 5454,96 грн. 3 % річних, суми 2609,89 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 13.08.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2060/20, присвоєний номер провадження 9/100/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.09.2020. Ухвалою суду від 08.09.2020 підготовче засідання відкладено на 29.09.2020. Ухвалою суду від 29.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 11.11.2020 включно, підготовче засідання відкладено на 10.11.2020. Ухвалою суду від 10.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2020. В судовому засіданні 03.12.2020 оголошено перерву до 09.12.2020.

09.12.2020 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, з урахуванням поданої 10.11.2020 заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив розмір основного боргу та збільшив розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат. Загальний розмір позовних вимог зменшений. Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду, що відображено в ухвалі суду від 10.11.2020.

Таким чином предметом розгляду є позовні вимоги (з урахуванням зменшення) про стягнення з відповідача на користь позивача суми 1 097 618,15 грн., а саме: суми 926 643,82 грн. основного боргу, суму 135 412,06 грн. пені, суми 26 626,97 грн. 3% річних, суми 8935,30 грн. інфляційних втрат, які мотивовані наступним. Відповідно до умов договору на купівлю-продаж теплової енергії № 449/2019/М222 від 01.08.2019 позивач в період з 22 квітня 2019 по 30 квітня 2020 включно поставив відповідачу теплову енергію загальною вартістю 144443,90 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі товару. Проте оплата отриманої відповідачем теплової енергії була здійснена ним частково, а саме в розмірі 521800,08 грн. Станом на 03.11.2020 прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 926643,82 грн. Внаслідок прострочення позивачем на підставі п. 8.2.3 договору нарахована відповідачу пеня в розмірі 135412,06 грн. за загальний період з 26.05.2019 по 31.10.2020; на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані 3 % річних у розмірі 26626,97 грн. за період з 26.05.2019 по 31.10.2020 та інфляційні витрати в розмірі 8935,30 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 530, 599, 655, 662, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України та умовами договору на купівлю-продаж теплової енергії №449/2019/М222 від 01.08.2019.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, з урахуванням заперечення поданого на заявлене позивачем уточнення позовних вимог. Відповідач, зокрема, зазначив, що станом на 03.11.2020 заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії № 449/2019/М222 від 01.08.2019 становить 926643,82 грн., станом на 27.11.2020 363915,18 грн. Крім того, вказав, що кошти (майже 100%), що надходять від споживачів відповідача перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ, послуги з його постачання, транспортування та розподілу, у відповідності та в порядку, встановленому Постановою КМУ від 18.06.2014 № 217 (Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки). Право власності на кошти, що надходять від споживачів теплової енергії відповідач набуває тільки після здійснення розподілу коштів і повернення їх у відсотку, що залишився на його поточному рахунку. Розподіл коштів здійснюється без урахування коштів на виплату заробітної плати, першочерговість якої визначено Законом України Про оплату праці, податків і зборів, які повинні бути сплачені у чітко визначені строки відповідно до Податкового кодексу України. Фінансування оплати комунальних послуг в даному випадку є публічно-правовими й не можуть бути змінені сторонами цивільних (договірних) правовідносин, заснованих на вільному волевиявленні, юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників. Виконання обов`язку відповідачем з перерахування коштів у встановленому Постановою №217 порядку, в рахунок погашення заборгованості за послуги з постачання, транспортування природного газу, є обов`язковим. Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії, зазначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002. Керуючись положеннями ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", з теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання п оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України передбачають відповідні пільги. Станом на 01.08.2020 року заборгованість державного бюджету по пільговим субсидіям, та компенсаціям з місцевого бюджету перед Концерном «МТМ» становить 19 767,31 тис.грн. Щодо нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідач зазначив, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчу обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, у зв`язку з чим вина Концерну МТМ у простроченні платежів за договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Також наголосив на тому, що базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує саме на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Нарахування пені згідно з розрахунком позивача здійснено без врахування/визначення кінцевого/обмеженого терміну в шість місяців за кожним актом окремо; не визначено періоди нарахування пені при часткових оплатах за кожним актом окремо. Відповідач клопотав про зменшення пені на 90% та розстрочення виконання рішення на три місяці, що відображено у відзиві та запереченні. Так, відповідачем в т.ч. зазначено, що допущене ним прострочення виникло з об`єктивних причин (на які відповідач не має можливості вплинути), зокрема: відповідач - комунальне підприємство, виробник теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води в місті Запоріжжя; постачання теплової енергії здійснюється з метою вироблення соціально-важливих послуг, які є єдиною статтею доходу відповідача від господарської діяльності; в розрахунок застосовується механізм розподілу коштів на державному рівні відповідно до Постанови № 217; стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси інших споживачів бюджетних установ, організацій та населення, що може призвести до збільшення заборгованості відповідача перед позивачем; джерела для покриття штрафних та фінансових санкцій у відповідача відсутні. При цьому, відповідач відповідно до норм чинного законодавства зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів-боржників. Також просив врахувати, що основна частина основного боргу погашена що має місце реальна загроза банкрутства Концерну МТМ; що позивачем не надано доказів понесення ним збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату за договором. На підтвердження скрутного матеріального стану відповідачем до відзиву надані відповідні докази.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 29.09.2020, позивач, в тому числі, виклав заперечення щодо зменшення розміру пені. В судовому засіданні позивач також усно заперечив проти розстрочення виконання рішення.

12.10.2020 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке прийнято судом, що відображено в ухвалі від 10.11.2020.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД (Підприємство, позивач у справі) та Концерном Міські теплові мережі (Концерн, відповідач у справі) був укладений договір № 449/2019/М222 купівлі-продажу теплової енергії, за умовами якого позивач взяв на зобов`язання у період з 22 квітня 2019 по квітень 2020 включно відпускати відповідачу теплову енергію для потреб централізованого постачання опалення та гарячої води споживачам на межі балансової та експлуатаційної належності системи теплоспоживання, а відповідач сплачувати за отриману теплову енергію за умовами і в строки, передбачені цим договором (п.1.1 договору).

В пункті 3.1 договору передбачено, що за отриману теплову енергію встановлена договірна ціна за 1 Гкал теплової енергії: 742,35 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 148,47 грн., всього з урахуванням ПДВ 890,82 грн., згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.04.2019 № 152 «Про встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» тарифу на виробництво теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії».

Орієнтовна сума за договором на момент його укладення становить 1103492,94 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 183915,49 грн. (п.3.2).

За змістом п.п. 4.1-4.3 договору, розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій грошовій формі на поточний банківський рахунок позивача до 25 числа місяця, наступного за звітним. Підставою для розрахунків є рахунок, виданий на підставі акта приймання-передачі. Акт приймання-передачі повинен містити загальну кількість теплової енергії, спожиту Концерном. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Підприємства.

Відповідно до п. 11.1 договір набирає чинності з дати його підписання та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 22 квітня 2019 та діє по 30.04.2020, але в будь-якому разі до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Як слідує зі змісту заяви позивача про уточнення позовних вимог та викладеному в ньому розрахунку позивач у період з 22 квітня 2019 по 30 квітня 2020 включно поставляв відповідачу теплову енергію, яка була оплачена останнім частково, в тому числі і після подання позивачем позовної заяви до суду. Станом на 03.11.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 926643,82 грн. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано в матеріали справи копії підписаних сторонами Актів приймання-передачі товару за вказаний період та платіжних доручень за загальний період з 27.02.2020 по 03.11.2020 включно.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, в договорі обумовлено, що розрахунки здійснюються до 25 числа місяця, наступного за звітним на підставі Акту приймання-передачі, в якому вказується загальна кількість спожитої теплової енергії (пункт 4.1 договору).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов вказаного вище договору позивач у період: 22 квітня 2019 по квітень 2020 включно поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 1448443,90 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач здійснив оплату спожитої за вказаний період теплової енергії частково: як до звернення позивача з позовом до суду (звернення мало місце 10.08.2020), так і після. У зв`язку із цим, позивачем уточнено позовні вимоги в частині заявленої суми основного боргу, яка станом на 03.11.2020 складала 926643,82 грн.

Відповідачем 02.12.2020 та 09.12.2020 із супровідними листами надано платіжні доручення та меморіальні ордери (з докладними реєстрами здійснених оплат за цими документами) згідно з якими в період з 04.11.2020 по 08.12.2020 включно здійснено часткове погашення суми заявленого до стягнення основного боргу на загальну суму 780418,20 грн. Згідно наданою відповідачем довідкою від 09.12.2020 заборгованість Концерну «Міські теплові мережі» перед ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» за теплову енергію за договором № 449/2019/М222 від 01.08.2019 станом на 09.12.2020 становить 146255,62 грн.

Отже після подачі позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою основний борг станом на 03.11.2020 складав 926643,82 грн., відповідач ще здійснив часткове погашення боргу в загальному розмірі 780418,20 грн.

У зв`язку з чим, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 780418,20 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума основного боргу, яка з урахуванням усіх здійснених відповідачем оплат на час розгляду справи складає 146225,62 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 3 % річних у розмірі 26626,97 грн. за загальний період з 26.05.2019 по 31.10.2020 та інфляційні витрати в розмірі 8935,30 грн. за період з червня 2019 по вересень 2020.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок в частині суми 3% річних за заявлений період прострочення оплати, на суму боргу за наростаючим підсумком, та з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат 27.02.2020 і 27.03.2020 дійшов до висновку, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги про стягнення суми 26626,97 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур`єр. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У розрахунку інфляційних втрат позивачем зазначено період: червень, липень, серпень, вересень 2020 року. При цьому нарахування індексу інфляції фактично здійснено за два місяці, а саме: на суму боргу 1311790,30 грн. (станом на 01.06.2020) здійснено нарахування інфляції за червень 2020 (індекс інфляції 100,2) в розмірі 2623,58 грн. та на суму боргу 1262345,62 грн. (станом на 01.09.2020) за вересень 2020 (індекс інфляції 100,5) в розмірі 6311,72 грн., і виходячи з цього розрахунку заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 8935,30 грн.

Разом із тим, згідно з вищевикладеної позиції Пленуму, період нарахування індексу повинен бути безперервним та розрахунок необхідно здійснювати на суму боргу, що існувала протягом певного періоду, включати й ті періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (мала місце дефляція), розрахунок не може здійснюватися вибірково лише за ті місяці, в яких індекс інфляції мав значення більше 100.

З урахуванням викладеного, до стягнення з відповідача належить сума 6311,72 грн. втрат від інфляції, нарахованих на суму боргу 1262345,62 грн. (станом на 01.09.2020) за вересень 2020. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних витрат на суму боргу 1311790,30 грн. (станом на 01.06.2020) судом відмовляється, оскільки в період червень серпень 2020, протягом якого мала місце заборгованість у вказаному розмірі, розмір інфляційних втрат становить від`ємне значення (індекс інфляції за липень та серпень 2020 становив 99,4 та 99,8 відповідно).

Крім того, внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 135412,06 грн. за загальний період з 26.05.2019 по 31.10.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 8.2.3 договору сторони визначили, що у випадку прострочення строків оплати за цим договором Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку, заявлена до стягнення сума пені нараховувалась на суму боргу за наростаючим підсумком (починаючи з боргу за квітень 2019 з додаванням заборгованості за кожний наступний місяць) за загальний період з 26.05.2019 по 31.10.2020.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Нарахування пені за інші будь-які шість місяців є також неправомірним і з огляду на те, що облікова ставка НБУ є величиною змінною.

Здійснивши перерахунок пені з додержанням приписів ч. 6 ст.232 ГК України, та з урахуванням зазначених позивачем у розрахунку сум часткового погашення заборгованості після звернення з позовом до суду станом на 03.11.2020 (в тому числі, згідно визначеного позивачем принципу врахування вказаних оплат при розрахунку пені: зменшення суми заборгованості не за кожним фактом (не на кожну дату) надходження грошових коштів, а на останній день місяця, в якому здійснювались оплати, що є правом позивача), суд дійшов до висновку, що в даному випадку обґрунтованим розміром пені, яка належить до стягнення з відповідача є сума 108 938,18 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені судом відмовляється.

Таким чином позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідач просив суд зменшити розмір пені на 90% та розстрочити виконання рішення на три місяці, посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства, яке обумовлено специфікою галузі, зростанням дебіторської заборгованості споживачів, значною частиною яких є населення, збитковістю підприємства, а також на сплату більшої частини суми основного боргу. На підтвердження наведених доводів відповідачем, зокрема, надано (додано до відзиву) довідки про стан дебіторської заборгованості станом на 01.08.2020, про розподіл надходжень за теплову енергію від споживачів у 2019 та 2020 роках, про нормативи відрахувань з рахунка зі спеціальним режимом використання.

Позивач заперечив проти зменшення розміру пені, як то слідує із відповіді на відзив. В судовому засіданні позивач свої заперечення підтримав, проти надання розстрочки позивач також заперечив.

Розглянувши вищевказані клопотання відповідача про зменшення пені та надання розстрочки виконання судового рішення, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Приймаючи до уваги вищезазначене, в тому числі ступінь виконання відповідачем зобов`язання, причини неналежного виконання, наслідки порушення зобов`язання, поведінку винної сторони, в тому числі вжиття заходів до виконання основного зобов`язання (заборгованість сплачувалась відповідачем як до звернення позивача з позовом до суду, так і після - значна її частина була сплачена відповідачем в процесі розгляду справи); оцінивши у сукупності надані докази та зіставляючи майнові інтереси обох сторін, суд задовольняє клопотання відповідача про зменшення пені частково та вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення (108938,18 грн.) на 30%. Таким чином розмір пені, що стягується судом з відповідача на користь позивача, складає 76288,23 грн.

За змістом ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання.

У задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення судом відмовляється. Так, суду не надано належних доказів того, що надання судом розстрочки буде виправданим та забезпечить реальну можливість виконання судового рішення у даній справі. Вирішуючи питання про надання розстрочки виконання рішення, суд також бере до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог (в частині втрат від інфляції та пені), зменшення судом пені на 30% від належного до стягнення (обґрунтовано заявленого) розміру пені й категоричну незгоду позивача на надання відповідачу розстрочки.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду за платіжним дорученням №071951 від 24.07.2020 сплатив загальну суму судового збору у розмірі 23601,60 грн. При цьому, 1,5% від заявленої ціни позову (1337214,44 грн.) та, відповідно, належний до стягнення розмір судового збору складав 20058,22 грн., тобто позивачем було зайво сплачено судовий збір в розмірі 3543,38 грн.

За змістом п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

25.09.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про повернення переплаченої суми 3543,38 грн. судового збору.

У зв`язку з чим, вказана сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, про що буде постановлена відповідна ухвала.

З урахуванням заяви позивача про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог (надійшла до суду 10.11.2020), яка була прийнята судом до розгляду, ціна позову склала 1097618,15 грн., тому належний до сплати судовий збір за заявленими вимогами становить 16464,27 грн. (1,5 % від ціни позову). Тобто виходячи зі змісту п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України Про судовий збір позивачу також підлягає поверненню із Державного бюджету України сума 3593,95 грн., яка буде повернута ухвалою суду за відповідним клопотання позивача.

За змістом п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи те, що відповідачем під час розгляду справи була сплачена частина заборгованості в розмірі 780418,20 грн., в частині стягнення якої провадження у справі підлягає закриттю, позивачу слід повернути з Державного бюджету України суму 11706,27 грн. судового збору. Вказана сума судового збору буде повернута позивачу ухвалою суду за відповідним клопотання позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 4322,21 грн. витрат зі сплати судового збору пропорційно до обґрунтовано заявленого розміру позовних вимог.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 908/2060/20 в частині вимог про стягнення суми 780418 грн. 20 коп. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Концерну Міські теплові мережі, (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД, (49033, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, корпус Е-5, кімната 11) суму 146225 (сто сорок шість тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 62 коп. основного боргу, суму 76288 (сімдесят шість тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 23 коп. пені, суму 26626 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять шість) грн. 97 коп. 3% річних, суму 6 311 (шість тисяч триста одинадцять) грн. 72 коп. інфляційних втрат та суму 4322 (чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 21 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва