ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/503/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

При секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від заявника: не з`явився

від позивача: не з`явився

розглянувши заяву (вх. 2-4156/20 від 07.12.2020року) Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про розстрочку виконання рішення по справі №916/503/20

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"; (просп.Перемоги,14,Київ 135,01135) в особі, якою є Чорноморська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) ( вул.Праці,6,Чорноморськ,Одеська область,68001) до відповідача: Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (вул. Праці, 6, Чорноморськ, Одеська область, 68001) про стягнення 14 625 535,43 грн.

ВСТАНОВИВ: Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.07.2020року позов Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії задоволено повністю. .Стягнуто з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії заборгованість у розмірі 13 657 658 грн. 96 коп., пеню у розмірі 849 768 грн. 63 коп., 3% річних у розмірі 95 113 грн. 42 коп., інфляційні витрати у розмірі 22 994 грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 219 383 грн. 03 коп..

07.12.2020року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось до суду із заявою про розстрочку виконання рішення по справі №916/503/20 на 1 рік з дня його ухвалення.

Ухвалою суду від 09.12.2020р. розгляд заяви призначено на "17" грудня 2020 р.

В обґрунтування заяви відповідач вказує, що порт перебуває у скрутному матеріальному становищі, відповідно до звіту про фінансові результати за 9 місяців 2020 року чистий фінансовий результат виражається у збитках у розмірі більш як 42 мільйони. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем було прийнято ряд невідкладних заходів:

- Наказом від 20.12.2019 №469 Про зміну істотних умов праці було встановлено з 01.03.2020 неповний робочий тиждень зі зменшенням робочого тижня на один робочий день;

- Наказом від 31.12.2019 №500 було скасовано надбавки за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання;

- Наказом від 31.12.2019 №501 було скасовано надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи;

- Наказами від 31.12.2019 №503,505 було прийнято заходи щодо подолання фінансової кризи, а саме призупинено нарахування та виплату близько 20 видів доплат, передбачених Колективним договором.

Зазначає, що у зв`язку із вказаним, станом на теперішній час порт не має можливості в повному обсязі виконати рішення суду.

Крім того, вказує, що причиною несвоєчасного виконання портом зобов`язань є численна заборгованість контрагентів та третіх осіб перед портом. Загальна дебіторська заборгованість контрагентів станом на 30.09.2020 складає 214590629,90 грн.

Посилається на те, що позивачем не було понесено збитків через несвоєчасне виконання договору, окрім того, позивач не зазначав про можливе понесення збитків у майбутньому та/або наведено обставини, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення господарської діяльності позивача.

16.12.2020р. до канцелярії суду надійшов відзив Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Чорноморська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на заяву про розстрочку виконання рішення суду

У відзиві на заяву позивач зазначає про необґрунтованість такої заяви. Наголошує на необхідності дотримання балансу інтересів сторін. Вказує, що вина відповідача у виникненні спору доведена стягненням боргу судовим рішенням у даній справі із покладенням на відповідача всіх судових витрат. Предметом заборгованості є комплекс послуг, пов`язаних з координацією залізничних перевезень (подавання, забирання, використання та зважування вагонів, маневрові операції, а також інші послуги, що надаються залізницею). Відповідач відшкодовує позивачу вартість послуг, які надаються АТ Укрзалізниця, та відповідно оплачуються позивачем із власних коштів. Фактично, внаслідок невідшкодування витрат, Адміністрація несе прямі збитки внаслідок вилучення обігових коштів з обороту.

Також зазначає, що відповідач не є кінцевим отримувачем послуг, оскільки не є вантажовласником, а лише надає послуги вантажовласникам, пов`язані із обробкою вантажів в порту. Тобто вартість послуг, які надаються Адміністрацією, компенсуються відповідачу вантажовласниками, а відповідач замість перерахування коштів використовує їх для власних потреб. Надані відповідачем докази свідчать про наявність у останнього значної заборгованості не лише перед позивачем у цій справі, а перед іншими контрагентами, доказів погашення такої заборгованості не надано, отримання грошових коштів не підтверджено.

Вказує, що відповідач не надав доказів на підтвердження факту гарантованого надходження до позивача грошових коштів у строки і розмірі, вказані у заяві. Зокрема, суду не представлено жодних доказів на підтвердження намірів укладення договорів з потенційними контрагентами з метою отримання потенційного прибутку.

Також не надано детального графіку розстрочення, докази імовірності виконання рішення у запропонований заявником строк. При цьому, відповідачем частково погашається заборгованість саме після відкриття провадження у справі. Крім того, у відповідача зростає поточна заборгованість, про стягнення якої позивач вимушений звернутися до суду.

Просить звернути увагу на те, що відповідач штучно шляхом подання апеляційної скарги без судового збору продовжив набрання рішенням законної сили, однак за цей час не вчинив жодного платежу на виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали заяви, відзиву, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Отже, законодавець встановив, що єдиною та безумовною підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Слід зауважити, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо наявної загрози банкрутства юридичної особи, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

На думку суду, до заяви про розстрочення виконання рішення не надано належних та допустимих доказів того, що станом на даний час наявні обставини що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ, не надано доказів того, що у випадку надання судом розстрочки виконання рішення суду така заборгованість дійсно буде погашена у визначений строк.

Посилання відповідача на власні накази: від 20.12.2019 №469 Про зміну істотних умов праці; від 31.12.2019 №500, яким було скасовано надбавки за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання; від 31.12.2019 №501, яким було скасовано надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи; від 31.12.2019 №503,505, якими було прийнято заходи щодо подолання фінансової кризи, а саме призупинено нарахування та виплату близько 20 видів доплат, передбачених Колективним договором, - на думку суду, не є доказом неможливості виконання рішення на даний час, оскільки з моменту прийняття наказів минув майже рік.

Відповідачем надано інформацію щодо того, що чистий фінансовий результат відповідно до Звіту про фінансові результати за 9 місяців 2020 року виражається у збитках у розмірі більш як 42 мільйони.

Втім, за даними того самого звіту, збиток за аналогічний період попереднього року становив більш як 118 мільйонів.

Крім того, посилання на наявність суттєвої дебіторської заборгованості контрагентів дійсно підтверджується наданими доказами, у тому числі, Балансом (Звітом про фінансовий стан) на 30 вересня 2020 року.

Так, відповідно до Балансу, дебіторська заборгованість становила 157302000 грн. на початок звітного періоду, а на кінець звітного періоду становить 152153000 грн. Також надано непідписані жодною посадовою особою роздруківки, які містять нібито розшифровку дебіторської заборгованості.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не надано документів на підтвердження наявності заборгованості інших контрагентів перед відповідачем. Більше того, заявником не надано доказів здійснення заходів, направлених на стягнення дебіторської заборгованості, зокрема, рішення судів, якими визначено розмір заборгованості; докази існування виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень щодо стягнення заборгованостей на користь відповідача, які не є виконаними. Крім того, відповідач не надав суду детальний графік розстрочення.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що заявником було подано апеляційну скаргу без сплати судового збору, чим продовжено набрання рішенням законної сили, оскільки подання апеляційної скарги є правом сторони.

Конституційний суд України у рішенні від 26.06.2013р. у справі №5-рп/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" наголошує, що за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що при розгляді заяв про надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення суду повинен встановити чи не порушає це інтереси обох сторін, оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі "Трихліб проти України", заява №58312/00, пп.25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі "Іммобіліаре Саффі проти Італії", заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п.66).

Отже, внаслідок тривалого невиконання рішення суду, порушуються права стягувача у виконавчому провадженні та вимоги ст.124 Конституції України,3акону України "Про виконавче провадження", ст.6 Конвенції, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, що може призвести до завдання збитків державі.

Складне фінансове становище порту, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочки виконання рішення, відповідачем не надано, згоди позивача на розстрочку виконання рішення суду відповідачем не отримано.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявності виняткових обставин, які б могли бути враховані судом для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду у даній справі, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволені заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про розстрочку виконання рішення по справі №916/503/20 відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.12.2020р.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя С.В. Літвінов