ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. Справа№ 910/15193/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020

у справі № 910/15193/20 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України

до Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

про захист невизнаного права,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст.269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Державне підприємство для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № УС-2499 від 05.10.2020 (далі - позовна заява від 05.10.2020) до Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (далі - відповідач) з вимогами про:

- на час розгляду цієї справи в суді, зупинити процес проведення процедури публічних закупівель послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, що оголошені 21 вересня 2020 року;

- захистити невизнане право Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров`я України на здійснення діяльності прямо визначеної в статуті, шляхом зобов`язання Державного підприємства "Медичні закупівлі України" припинити проведення процедури закупівлі послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, оголошеної 21 вересня 2020 року.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 позовну заяву (з доданими до неї документами) Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України звернулося до Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про захист невизнаного права вважати неподаною та повернути заявникові без розгляду.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Державне підприємство для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2020 (згідно штемпеля Господарського суду на апеляційній скарзі) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020 справу № 910/15193/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/15193/20 було залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України, у зв`язку з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу та запропоновано апелянту сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку та розмірі (2102,00 грн) та надати відповідні докази шляхом подання до суду відповідної заяви.

19.11.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/15193/20; призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суть недоліків зводилась до порушення пунктів 2, 4, 5, 6, 7, 8, частини 3 статті 162 ГПК України. Так, апелянт зазначив, що на виконання ухвали суду позивачем було уточнено зміст позовних вимог, шляхом залишення фактично однієї позовної вимоги про захист невизнаного права позивача шляхом зобов`язання відповідача припинити проведення процедури закупівлі послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, оголошеної 21 вересня 2020 року.

При цьому апелянт зазначає, що не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна заява (подана після усунення недоліків) є тотожною первісно поданій позовній заяві, оскільки позивачем було змінено прохальну частину позову.

Також апелянт зазначив, що на виконання ухвали суду було зазначено про те, що позивачем не було вчинено дій досудового врегулювання спору, оскільки Законом не визначено обов`язковість таких дій.

А тому апелянт просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції.

Відповідач отримав поштову кореспонденцію (ухвалу про відкриття провадження від 19.11.2020) 24.11.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. А тому в силу ст. 242 ГПК України сторона вважається належним чином повідомлена. Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, сторона не скористалася. Будь-яких клопотань стороною не заявлено.

5. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про захист невизнаного права, з такими вимогами:

- на час розгляду цієї справи в суді, зупинити процес проведення процедури публічних закупівель послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, що оголошені 21 вересня 2020 року;

- захистити невизнане право Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України на здійснення діяльності прямо визначеної в статуті, шляхом зобов`язання Державного підприємства "Медичні закупівлі України" припинити проведення процедури закупівлі послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, оголошеної 21 вересня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 року у справі №910/15193/20 позовну заяву Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" залишено без руху, надано строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 року у справі №910/15193/20 було зобов`язано позивача усунути недоліки у вказаний в ухвалі спосіб, зокрема: шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог пунктів 2, 4, 5, 6, 7, 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України та надання належним чином засвідчених копій Статуту Державного підприємства "Медичні закупівлі України" та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2020 №14-0 та в строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви через відділ діловодства суду надати належні докази на підтвердження виконання вимог ухвали суду від 08.10.2020 з дотриманням вимог ст. 91 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2020 від Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" до суду подано заяву про усунення недоліків.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту зазначеної заяви вбачається, що заявником вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 виконані не були.

При цьому, суд першої інстанції відзначив, що позивачем разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви до суду подано позовну заяву на 66 аркушах тотожну за змістом до поданої 05.10.2020, вимоги пунктів 2, 4, 5, 6, 7, 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України виконані не були, належних чином засвідченої копії Статуту Державного підприємства "Медичні закупівлі України" чи пояснень щодо неможливості засвідчення до суду також представлено не було.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подана заява про усунення недоліків, не може вважатися усуненням недоліків позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції вважає передчасним такий висновок місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

За приписами ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Положеннями ч. 3 ст. 162 ПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається з поданої виправленої позовної заяви, позивачем на виконання вимог ухвали суду (в частині порушення п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України) було зазначено, що йому не відомо електронну адресу відповідача.

На виконання п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивачем було уточнено позовні вимоги, шляхом виключення двох позовних вимог та залишення лише однієї вимоги про захист невизнаного права Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України на здійснення діяльності прямо визначеної в статуті, шляхом зобов`язання Державного підприємства "Медичні закупівлі України" припинити проведення процедури закупівлі послуг по зберіганню, транспортуванню та митно-брокерському супроводу лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, оголошеної 21 вересня 2020 року. Також позивачем було здійснено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, вказані підстави позову (посилання на норми права).

На виконання п. 6, 7 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивачем було зазначено, що Законом не встановлений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору, а тому такі дії позивачем не вчинялись. Не вживались також заходи забезпечення доказів або позову до подання позову.

На виконання п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивачем було долучено до виправленої позовної заяви копію Статуту позивача, засвідченої належним чином, що підтверджується наданими матеріалами. Тоді як матеріали оскарження взагалі не містять копій усіх додатків як до позовної заяви, так і до заяви про усунення недоліків, що унеможливлює перевірку судом апеляційної інстанції дотримання вказаної вимоги.

Також як вбачається з наданої після усунення недоліків позовної заяви, позивачем були долучені докази відправки позовної заяви з додатками на адресу третьої особи та відповідача.

Таким чином, проаналізувавши зміст направленої на усунення недоліків позовної заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем було усунуто недоліки, про які суд першої інстанції зазначив в ухвалу від 08.10.2020.

А тому суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про недотримання позивачем норм процесуального права.

За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дослідив наведені позивачем обґрунтування позовних вимог та долучені до позовної заяви на їх підтвердження документи на предмет їх достатності для відкриття чи відмови у відкритті, а лише повернув позовну заяву; не залучив додатків до заяви про усунення недоліків до матеріалів оскарження (залучено лише копію).

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі, місцевий суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України.

У разі необхідності дослідження додаткових доказів на підтвердження або спростовання наявної заборгованості, суд першої інстанції не позбавлений права в підготовчому засіданні відповідно до ст. 182 ГПК України, зокрема: роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

А тому висновки місцевого господарського суду про те, що зі змісту прохальної частини не вбачається визначення правового способу захисту прав та інтересів позивача, який не суперечить закону, а також не вказано чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом або договором, не можуть бути підставою для повернення позовної заяви, виходячи із зазначених вище норм матеріального права та практики ЄСПЛ.

В цій частині суд апеляційної інстанції відзначає, що ч. 2 ст. 5 ГПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-10/2012 (п.2.2) зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь в судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, усталеною практикою ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та просторі відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], заява № 36760/06, п. 230, ECHR 2012). Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам статей 173, 174 ГПК України повернув позовну заяву Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом п. 6 ст. 275 ГПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

9. Судові витрати

З урахуванням направлення справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись місцевим судом за результатами розгляду ним справи за загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 164, 174, 255, 269 - 270, 271, 275, 277, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства Державного підприємства для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/15193/20 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/15193/20 - скасувати.

3. Направити матеріали оскарження № 910/15193/20 для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження у справі) до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич