ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Черкаси справа № 925/1177/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача: представник не з`явився,

від відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Господарського суду Черкаської області справу за позовом

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПАЄВСЬКЕ»

до Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області

про визнання права власності на земельну ділянку та скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ЧАПАЄВСЬКЕ» (с. Благодатне, Золотоніський район, Черкаська область, 19774, ) звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (вул. Соборна, б. 1, с. Благодатне, Золотоніський район, Черкаська область, 19774, ) про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,3986 га з кадастровим номером :14:002:0501 та скасування запису номер 32716613 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,3986 га з кадастровим номером :14:002:0501.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач правомірно набув право власності на вищевказану земельну ділянку, однак спірна земельна ділянка незаконно зареєстрована за відповідачем.

Ухвалою від 15 вересня 2020 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 28 жовтня 2020 року; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права.

Від відповідача відзив на позов до суду не надійшов.

У підготовчому засіданні, що відбулося 28.10.2020, суд залучив до матеріалів справи подану позивачем копію установчого договору Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПАЄВСЬКЕ».

Ухвалою від 28.10.2020 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.11.2020.

Ухвалою від 01.12.2020 Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справи про дату перенесення судового засідання на 16.12.2020.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання (а.с. 165-167).

16 грудня 2020 року від позивача надійшло клопотання, в якому він просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити повністю.

Оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 16.12.2020 підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши представників сторін, судом встановлені такі обставини.

Відповідно до рішення Золотоніської районної Ради народних депутатів від 20 жовтня 1994 року № 2-22 та Державного акту на право колективної власності на землю від 18 листопада 1994 року серія ЧР № 5-3 Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Чапаєва передано 2 377,1 га землі у колективну власність.

Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2.

Як вбачається з висновку сертифікованого інженера-землевпорядника Нос А.І. до складу земель, які були передані у власність КСГП ім. Чапаєва відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю від 18 листопада 1994 року серія ЧР 5-3 серед іншого входила земельна ділянка кадастровий номер :14:002:0501 площею 0,3986 га, яка є землею під господарськими будівлями та дворами («Пташник»), тому дана земельна ділянка не підлягала розпаюванню та не була розпайована.

Земельна ділянка кадастровий номер :14:002:0501 площею 0,3986 га розташована в адміністративних межах с. Благодатне (колишня назва с. Чапаєвка) Золотоніського р-ну Черкаської області та має адресу: Черкаська область, Золотоніський район, с. Чапаєвка (с. Благодатне), вул. Героїв Праці, б/н, на її території розташовані будівлі Пташника з котельнею та зерносховищем, А1, а, а1, загальна площа 1387,6 кв м, які на підставі Договору № 2 від 25.03.1999 та Рішення № 17 від 22.02.2011 передані у власність СТОВ «ЧАПАЄВСЬКЕ» та належать Позивачу.

12 лютого 1999 року зборами уповноважених членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва було прийнято рішення про реорганізацію Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва шляхом перетворення його у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєвське», що підтверджується копією витягу з протоколу № 5.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 19 вересня 1995 року Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Чапаєва мало ідентифікаційний код 03793047, цей самий ідентифікаційний код має і Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєвське», що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 3 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю) власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі міг вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до ст. 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Отже, за змістом Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» несільськогосподарські угіддя у вигляді земель під господарськими будівлями і дворами паюванню не підлягають.

Статтею 108 ЦК України передбачено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 ЦК УРСР від 18.07.1963, у редакції, що діяла на момент перетворення, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

При перетворенні юридична особа продовжує діяти у іншій організаційно-правовій формі без припинення такої юридичної особи.

З урахуванням однакового ідентифікаційного коду ЄДРПОУ КСГП ім. Чапаєва та СТОВ «ЧАПАЄВСЬКЕ», СТОВ «ЧАПАЄВСЬКЕ» є юридичною особою внаслідок перетворення КСГП ім. Чапаєва.

Положеннями ч. 6 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції чинній на момент перетворення) передбачено, що при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Аналогічні положення містилися в ч. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (чинного на момент перетворення КСГП ім. Чапаєва).

Відповідно до п. 7 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

На сьогодні чинне земельне законодавство не передбачає права колективної власності на землю, але зміни, що відбулися в земельному законодавстві після видачі позивачеві Державного акту на право колективної власності на землю, не можуть бути підставою для припинення права власності на землю, оскільки припинення права власності на землю з такої підстави не передбачено нормами чинного ЗК України.

Таким чином, позивач правомірно набув право власності на вищевказану земельну ділянку, в процесі перетворення Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва.

При цьому судом враховано висновки викладені в постанові Верховного Суду у справі № 924/1020/17 від 31 серпня 2018 року.

26 червня 2019 року Благодатнівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області було прийнято рішення № 41-5/У11, яким було вирішено зареєструвати право комунальної власності за територіальною громадою села Благодатне Золотоніського району Черкаської області, зокрема, на земельну ділянку кадастровий номер :14:002:0501 (пташник), площею 0,3986 га.

В зв`язку з чим спірну земельну ділянку було зареєстровано за Благодатнівською сільською радою, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку.

Перелік підстав для припинення права власності на землю визначено ст. 140 ЗК України, вказаний перелік є вичерпним.

Так, згідно вищевказаної норми підставами припинення права власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують виникнення підстав для припинення права власності за колективним сільськогосподарським підприємством ім. Чапаєва (правонаступником якого є позивач) на спірну земельну ділянку.

Відповідного рішення про припинення права власності на землю не приймалося.

Судом також враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), виключаються землі, що підлягають передачі у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані землі під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна.

Пунктом 21 розділу X Перехідних положень ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» було доповнено Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» статтею 141.

Зокрема ч. 7 ст. 141 вищевказаного Закону вказано, що землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані.

Проте, дана земельна ділянка не підлягала розпаюванню (розподілу між власниками земельних паїв), а тому в силу наведеного вище закону не перейшла до комунальної власності.

Крім того, ліквідацією юридичної особи є спосіб припинення суб`єкта господарювання при якому припиняються всі його права, а зобов`язання мають бути виконані повністю в межах ліквідаційної процедури (стаття 111 ЦК України). Під реорганізацією юридичної особи розуміють припинення юридичної особи з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника) в порядку загального правонаступництва (ст. 104 ЦК України).

В даному випадку відбулася реорганізація Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва шляхом його перетворення у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєвське», а не ліквідація підприємства, в зв`язку з чим положення п. 21 розділу X Перехідних положень ЗК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

При цьому судом було також враховано правові позиції Верховного Суду, що наведені в постановах зі справ № 921/710/17-г/6 (постанова від 02 квітня 2019 року), № 914/839/18 (постанова від 31 січня 2019 року), № 907/916/17 (постанова від 10 жовтня 2018 року), зокрема про відсутність підстав для припинення права користування земельною ділянкою у разі реорганізації особи, зміни її організаційно-правової форми чи її назви.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку, що відповідач без будь-яких правових підстав прийняв рішення та зареєстрував за територіальною громадою земельну ділянку кадастровий номер :14:002:0501, площею 0,3986 га.

Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують правомірність набуття права комунальної власності на спірну земельну ділянку.

Водночас, зареєструвавши за територіальною громадою право власності на землю, відповідач тим самим не визнає право позивача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд доходить до висновку, що вимога позивача про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку відповідає встановленому ст. 392 Цивільного кодексу України способу захисту його порушеного права власності на спірну земельну ділянку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 90)).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц (пункт 69)).

З 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає. Наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи відповідно до положень частини 3 статті 26 цього Закону є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Отже, вимога позивача про скасування запису номер 32716613 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на земельну ділянку кадастровий номер :14:002:0501, площею 0,3986 га не відповідає встановленим частиною 3 статті 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способам захисту порушеного права власності на спірну земельну ділянку.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,3986 га з кадастровим номером :14:002:0501.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

За подання позову позивач за платіжним дорученням від 10.09.2020 № 795 сплатив 4 204,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог частину сплаченого позивачем за подання позову судового збору в сумі 2 102,00 грн необхідно покласти на відповідача, а решту в сумі 2 102,00 грн на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ЧАПАЄВСЬКЕ» (с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 03793047) право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :14:002:0501, площею 0,3986 га.

Стягнути з Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (вул. Соборна, 1, с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 26357640) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПАЄВСЬКЕ» (с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 03793047) 2 102 грн 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 21 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Чевгуз