ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 грудня 2020 року Справа № 903/952/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Шума М. С., розглянувши заяву Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба»

про забезпечення позову

у справі №903/952/20

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба», с. Воютин, Луцький район, Волинська область

до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

про визнання недійсним та скасування рішення; визнання укладеними додаткових угод

встановив: позивач Сільськогосподарське приватне підприємство «Дружба» звернулося до господарського суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

- визнати недійсним та скасувати рішення Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області «Про продовження дії договорів оренди земельних ділянок з СГПП «Дружба» №37/4 від 17.12.2019 в частині відмови у продовженні на наступний термін дії договорів оренди, укладених між СГПП «Дружба» та Воютинською сільською радою на земельні ділянки із кадастровими номерами :04:000:0136; :04:000:0137, :04:000:0138, :04:000:0139, :04:000:0140

- визнати укладеною додаткову угоду № 02 до договору оренди землі від 25.12.2009, зареєстрованого в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 02.11.2010 вчинено запис №13;

- визнати укладеною додаткову угоду № 02 до договору оренди землі від 25.12.2009, зареєстрованого в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 02.11.2010 вчинено запис №16;

- визнати укладеною додаткову угоду № 02 до договору оренди землі від 25.12.2009, зареєстрованого в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 02.11.2010 вчинено запис №12;

- визнати укладеною додаткову угоду № 02 до договору оренди землі від 25.12.2009, зареєстрованого в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 02.11.2010 вчинено запис №14;

- визнати укладеною додаткову угоду № 02 до договору оренди землі від 25.12.2009, зареєстрованого в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 02.11.2010 вчинено запис №17.

Одночасно з пред`явленням позову в порядку п. 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України надійшла заява Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» про забезпечення позову від 14.12.2020.

Заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову, а саме заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі державним реєстраторам Управління Держгеокадастру у Волинській області вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо передачі у власність, оренду, щодо реєстрації поділу, об`єднання, змін конфігурації, зміни цільового призначення, зміни складу угідь, зміни кадастрових номерів земельних ділянок тощо:

- кадастровий № :04:000:0136 загальною площею 24, 3484 га;

- кадастровий № :04:000:0137 загальною площею 2, 7113 га;

- кадастровий № :04:000:0138 загальною площею 33, 6663 га;

- кадастровий № :04:000:0139 загальною площею 9, 5907 га;

- кадастровий № :04:000:0140 загальною площею 55, 6117 га.

Заява обґрунтована поданням позову до суду про недійсність та скасування рішення Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області «Про продовження дії договорів оренди земельних ділянок з СГПП «Дружба» № 37/4 від 17.12.2019 в частині відмови у продовженні на наступний термін дії договорів оренди, укладених між СГПП «Дружба» та Воютинською сільською радою на оспорювані земельні ділянки.

Сільськогосподарське приватне підприємство «Дружба» зазначає, що з моменту прийняття спірного рішення відповідача № 37/4 від 17.12.2019 про відмову у продовженні на наступний термін дії договорів оренди землі та ще задовго до настання закінчення 10 річного строку дії Договорів оренди (02.11.2020), Воютинський сільський голова неодноразово вчиняв дії направлені на повернення спірних земельних ділянок. Зокрема, у відповідь на черговий адвокатський запит представника СГПП «Дружба» - Адвокатського об`єднання «АФК», листом № 97/1.9.1 від 13.02.2020 Воютинська сільська рада повідомила, що дія договорів оренди з СГПП «Дружба» вже припинилась згідно з пунктом 35 договору. У цьому ж листі Воютинській сільський голова ще раз повідомив, що сільська рада планує передати спірну земельну ділянку у приватну власність фізичним особам.

Заявник звертає увагу суду, що враховуючи площі спірних земельних ділянок - 24,3484 га, 2,7113 га, 33,6663 га, 9,5907 га та 55,6117 га стає зрозумілим, що вони будуть передані у власність не одній фізичній особі, а декільком і для цього такі ділянки треба буде розділити не декілька менших, внаслідок чого земельні ділянки із кадастровими номерами :04:000:0136, :04:000:0137, :04:000:0138, :04:000:0139, :04:000:0140 перестануть існувати. Підтвердженням цього є Рішення Воютинської сільської ради від 21.10.2020 №42/2/250, яким на одну із спірних земельних ділянок із кадастровим номером :04:000:0136 вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення у власність гр. Кальковій В. М.

23.11.2020 на адресу Воютинської сільської ради направлено адвокатський запит з метою отримання інформації, чи надавалися дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність. Листом від 30.11.2020 №497/1.91 Воютинська сільська рада повідомила про додатковий строк для розгляду відповідного запиту у зв`язку із великим обсягом документів, які необхідно підготувати. Заявник зазначає, що з такої відповіді стає зрозумілим, що вже надано дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок.

Згідно з інформацією з ДЗК інформацію про оренду спірних земельних ділянок СГПП «Дружба» виключено.

За таких обставин, заявник вважає, що спірні земельні ділянки найближчим часом будуть розділені на менші та передані у власність фізичним особам.

Крім того, протягом строку дії договорів оренди було проведено комплекс агрохімічних робіт та засіяно спірні земельні ділянки. Відтак, заявник може не лише втратити можливість відновити свої права щодо права оренди земельних ділянок у випадку задоволення позову, а й втратити майбутній врожай сільськогосподарських культур, які вже був засіяний на спірних земельних ділянках, що завдасть значної матеріальної шкоди.

СГПП «Дружба» вважає, що якщо позов і буде задоволений, то відновити порушене право буде практично не можливо, оскільки спірні земельні ділянки вже не будуть існувати, а створені за їх рахунок нові земельні ділянки будуть належати третім особам на праві власності, існує реальна загроза того, що до моменту вирішення справи по суті та до набрання чинності судовим рішенням у даній справі невжиття зазначених заходів забезпечення позову призведе до неефективності обраного позивачем способу судового захисту; зазначені заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд розглянувши відповідну заяву про забезпечення позову та вивчивши долучені до заяви докази, дійшов висновку про відмову в її задоволення повністю з огляду на таке:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами немайнового характеру.

Отже, зважаючи на зазначене, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Спірні земельні ділянки щодо яких заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову є землями сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, що розташовані на території Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області, розпорядження такими землями, зокрема, і передача їх у власність чи у користування є компетенцією Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області.

В свою чергу, СГПП «Дружба» подало заяву про забезпечення позову одночасно із пред`явленням позовної заяви до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Відтак, будь-які дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не можуть бути підставою для ініціювання вчинення реєстраційних дій щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо передачі у власність, оренду, щодо реєстрації поділу, об`єднання, змін конфігурації, зміни цільового призначення, зміни складу угідь, зміни кадастрових номерів оспорюваних земельних ділянок, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Волинській області такими повноваженнями не наділені. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області може бути лише виконавцем тих чи інших реєстраційних дій з ініціативи власника, особи, уповноваженої управляти майном.

Враховуючи викладене, суд вважає, що будь-які обмеження прав власника (особи, до компетенції якої входить розпорядження майном Воютинської сільської ради) при розгляді відповідної позовної заяви та за участі відповідного складу учасників справи, зокрема, сторін суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першому Протоколу до неї у розрізі дотримання прав учасників справи та незалучених до справи осіб, гарантованих статтею 6 Конвенції «Право на справедливий суд» та права на мирне володіння майном.

Суд бере до уваги відсутність зв`язку між предметом спору, підставою його виникнення та імовірними діями саме відповідача у даній справі.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів забезпечення позову має бути співставлене з правом територіальної громади в особі Воютинської сільської ради (яка навіть не є стороною чи учасником справи) на мирне володіння майном у розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод крізь призму доктрини "легітимного сподівання".

Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації вимагає констатації того факту, що Воютинська сільська рада, як особа, що здійснює права власника спірних земельних ділянок від імені Українського народу (відповідної територіальної громади), має легітимне очікування щодо права розпорядження земельними ділянками не менше, аніж легітимне сподівання позивача у даній справі.

При цьому, встановлення факту правомірного/неправомірного розпорядження спірними земельними ділянками не підлягає оцінці на стадії розгляду заяви про забезпечення позову у даній справі.

За таких обставин, суд, вживаючи заходів забезпечення позову, повинен забезпечити виконання гарантій територіальної громади села Воютин щодо невтручання у мирне володіння майном.

Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи є втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідує таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи дотримується справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

З огляду на викладене, судом у даній справі не може бути вжито будь-яких заходів забезпечення позову, які б обмежували легітимні приватні сподівання Воютинської сільської ради, як органу місцевого самоврядування, що здійснює повноваження власника від імені відповідної територіальної громади.

Такий підхід ґрунтується на принципі верховенства права, закріпленому у статті 129 Конституції України, відповідає засадам справедливого суду, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання при обранні заходу забезпечення позову належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, до яких у даному випадку належить Воютинська сільська рада, яка навіть при розгляді судом відповідної заяви про забезпечення позову не є учасником справи.

Виходячи із заявлених позовних вимог у даній справі, а також враховуючи, що позивачем у даному спорі не пред`явлено вимогу про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння або іншої матеріальної вимоги щодо спірних земельних ділянок, суд дійшов висновку про недоречність вжиття в межах даної справи таких заходів забезпечення позову, як заборона здійснювати дії щодо земельних ділянок.

Між тим, різновид заходу забезпечення позову має бути, серед іншого, співмірним з предметом позову, заявленого у справі, у якій вживаються відповідні заходи. Визначені позивачем та пред`явлені до розгляду заходи забезпечення позову є неспівмірними з предметом позову про визнання додаткових угод до договорів оренди землі укладеними.

Суд при цьому враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18 та від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19.

Разом з тим суд зазначає, що під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для забезпечення позову обґрунтованість позовних вимог не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження під час розгляду спору по суті.

З огляду на викладене та зважаючи зважаючи на невідповідність та неспівмірність вжитих заходів забезпечення позову предмету заявленого позову, оскільки позивачем пред`явлено позовні вимоги немайнового характеру, тобто предметом спору у даній справі не є спірні земельні ділянки і позов про витребування/повернення цього майна з чужого незаконного володіння жодною із сторін у межах цієї справи не подавався, особа, уповноважена управляти спірними земельними ділянками не є учасником справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» про забезпечення позову від 14.12.2020 (вх.№01-60/35/20) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду підписана 16.12.2020

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М. С. Шум