ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Справа № 903/137/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційні скарги позивача Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго та відповідача Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський

на рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. ухваленого суддею Костюк С. В. у м.Луцьку, повний текст складено 02.09.2020 р.

у справі № 903/137/20

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

до відповідача: Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго

про стягнення 1367780,22 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині 320000,00 грн. боргу. Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 841563,96 грн., з яких 635347,70 грн. заборгованості за поставлену електроенергію, 136043,08 грн. пені, 62255,20 грн. 15% річних, 7917,99 грн. інфляційних. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у даній справі та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Вважає ту обставину, що мешканці (кінцеві споживачі) сплачують за опалення впродовж року і мають реструктуризацію заборгованості, такою, що не впливає на обов`язок відповідача виконувати свої договірні зобов`язання перед позивачем своєчасно. Несплата споживачами вартості спожитої електричної енергії призвела до неможливості виконання Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго фінансових зобов`язань перед державним бюджетом та постачальниками товарів та послуг.

Наявність простроченої заборгованості за електричну енергію унеможливила діяльність підприємства з експорту та імпорту електричної енергії. Постачання електричної енергії за вільними цінами припинено через присвоєння підприємству статусу "Дефолтний" у вересні 2019 року, тому існує суттєвий ризик унеможливлення виконання ДПЗД "Укрінтеренерго" функцій постачальника "останньої надії" починаючи з жовтня поточного року.

З урахуванням викладеного просить суд змінити рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 та повністю задоволити позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Відповідач Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський також не погоджується з рішенням суду першої інстанції, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у даній справі в частині стягнення пені, 15% річних, інфляційних втрат, оскільки при винесені судом рішення не було враховано всі обставини справи.

Зазначає, що у відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню, із врахуванням майнового стану. Вважає, що відповідач довів у своєму клопотанні обставини, відповідно до яких суд першої інстанції міг зменшити суму нарахувань до 90%, однак суд обмежився частковим задоволенням клопотання.

Пояснює, що майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Володимира-Волинського. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне водопостачання населенню міста Володимира-Волинського, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за спожиту електричну енергію є кошти, отримані в якості оплати з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем до відзиву долучалися відомості щодо фінансового стану підприємства.

Вважає, що неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що станом на дату подання апеляційної скарги відповідачем погашено заборгованість на суму 160000,00 грн.

З урахуванням викладеного просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у даній справі в частині стягнення пені, 15% річних, інфляційних втрат та боргу.

Відповідач Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський подав також відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго". Зазначає, що відповідач погоджується з рішенням Господарського суду Волинської області та вважаємо його законним і обґрунтованим в частині стягнення основного зобов`язання, однак не погоджується в частині позовних вимог про стягнення пені, 15% річних та інфляційних витрат, оскільки при винесені судом рішення не було враховано всі обставини справи. Вважає за можливе зменшення розміру нарахувань на 90%.

Позивач Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить суд змінити рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 та задоволити позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго відзиву на апеляційну скаргу суду не подало.

Колегією суддів об`єднано до спільного розгляду апеляційні скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський.

У судове засідання 10.12.2020 р., яке за клопотанням відповідача призначене в режимі відео конференції поза межами суду, з`явився представник Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський, однак у зв`язку з технічною неможливістю судове засідання в режимі відеоконференцїії проведено не було. Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Також колегія суддів встановила, що представник Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський, який з`явився в судове засідання в режимі відео конференції, - Завадська Я.В. діє на підставі довіреності від 10.12.2020 р. № 375, проте довіреність не містить інформації про те, що поіменована особа наділена повноваженнями на самопредставництво у розумінні частини 3 статті 56 ГПК України. Доказів на підтвердження того, що Завадська Я.В. є адвокатом, матеріали справи також не містять.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в судовому засіданні за відсутності повноважного представника Управління.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" подало суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго не забезпечило участь представника в судовому засіданні.

Про час і місце розгляду справи суд повідомив сторони в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 146 у т.2/.

Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів керується нормами ст.270 ГПК України. Відповідно до норм ч.12 ст.270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Розглянувши апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарги відповідача не підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга позивача задовільняється частково.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р ДПЗД "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 01 січня 2019 року до 1 січня 2021 року.

27.12.2018 р. ДПЗД "Укрінтеренерго"/постачальник та Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський/споживач уклали договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. N 312 /а.с. 10-18 у т.1/.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до п. 5.8. розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.10 договору про постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції N 2 від 27.12.2018 р. оплата виставленого постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менша 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 5.11 договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, який зазначається в комерційній пропозиції.

Згідно з до п. 9.1 за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

27.12.2018 р. на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.4.1 ПРРЕЕ ДПЗД "Укрінтеренерго" як постачальником "останньої надії" на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.Kiev.ua розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію N 2 до договору; додаток до комерційної пропозиції N 2 Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" /а.с. 22-25 у т.1/.

Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", що кореспондується з умовами зазначеними в Додатку 1 "Комерційна пропозиція N 2" до договору, договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Умовами комерційної пропозиції N 2 від 27.12.2018 р. визначено, що споживач сплачує 100 % від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якого здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).

Відповідно до додатка 1 "Комерційна пропозиція N 2" до договору остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

Відповідно до "Комерційної пропозиції № 2" за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня споживачем сплачується на підставі рахунків постачальника, а у разі незгоди споживача, стягується в судовому порядку.

Відповідно до "Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 р.", яка є додатком N 1 до договору, розділом додаткові зобов`язання споживача встановлено збільшення розміру процентів до 15 % у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), яка діяла на час правовідносин з відповідачем, таким чином, позивач вважає, що сторони в договорі погодили інший розмір процентів, відмінний від розміру процентів встановленого ст. 625 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору про постачання електричної енергії постачальник "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" поставив Управлінню водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський електричну енергію на загальну суму 1814976,05 грн., а саме: за січень 2019 року - акт купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2019 р. N 000168 на 195087,00 кВт*год загальною вартістю 648808,64 грн та рахунок № 03/02/О01/03090 від 09.02.2019 р., який був отриманий відповідачем 04.03.2019 р.;

за лютий 2019 року - акт купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2019 р. N 002015 на 189678,00 кВт*год загальною вартістю 2630819,71 грн. та рахунок № 03/02/О02/05675 від 14.03.2019 р., який отриманий відповідачем 19.03.2019 р.;

за березень 2019 року - акт купівлі-продажу електроенергії N 002401 від 31.03.2019 р. на 160971,00 кВт*год загальною вартістю 535347,70 грн та рахунок № 3/02/О03/06149 від 08.04.2019 р., який отриманий відповідачем 15.04.2019 р. /а.с. 32-34,69-71,108-110 у т.1/

Відповідач оплату за поставлену електричну енергію здійснив не в повному обсязі та з порушенням строків, визначених умовами договору.

03.02.2020 р. позивач направив відповідачу вимогу № 44/10-163/104 про сплату 412432,52 грн. з яких: 272086,16 грн пені, 15835,97 грн. інфляційних та 124510,39 грн. - 15% річних /а.с. 124-126 у т.1/.

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідач сплатив позивачеві 320000,00 грн., тому заборгованість на час ухвалення оскаржуваного рішення становить 635347,70 грн.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 272086,16 грн. за період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р., 15 % річних у розмірі 124510,39 грн. та інфляційні втрати - 15835,97 грн. /а.с. 133 у т.1/.

Отже, на умовах договору постачання електричної енергії від 27.12.2018 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки електроенергіі, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання має місце і борг відповідача перед позивачем на момент ухвалення рішення Господарським судом Волинської області становить 635347,70 грн. В процесі розгляду апеляційних скарг Управління водопровідно-каналізаційного господарства надало суду апеляційної інстанції докази на підтвердження сплати відповідачем Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» боргу в загальній сумі 180000,00 грн. платіжними дорученнями № 5915 від 24.09.2020 р. на суму 80000,00 грн. з призначенням платежу «за спожиту електроенергію», № 5828 від 28.08.2020 р. на 80000,00 грн. з призначенням платежу «за спожиту електроенергію» та платіжним дорученням № 6152 від 27.11.2020 р. на суму 60000,00 грн. з призначенням платежу «за спожиту електроенергію».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його/рішення ухвалення, тому надані скаржником докази відшкодування боргу після того як Господарський суд Волинської області розглянув справу та ухвалив оскаржуване рішення не можуть слугувати підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Отже, борг у заявленій позивачем сумі підтверджений доказами у справі, тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення 635347,7 грн. заборгованості та закриття провадження в частині 320000 грн. боргу.

Оскільки має місце порушення відповідачем строків оплати, визначених договором (за умовами Комерційної пропозиції № 2), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про підставність позовної вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції 15835,97 грн. та також 15 % річних у сумі 124510,39 грн. за період прострочення з 01.01.2019 по 31.03.2019 відповідно до норм ст..625 ЦК України та умов Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 р., яка є додатком N 1 до договору.

Відповідальність у вигляді пені визначена умовами п. 5.11 договору і Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 р., яка є додатком N 1 до договору. Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, вимога про стягнення пені в розмірі 272086,16 грн. за обґрунтованим розрахунком позивача є правомірною.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області у даній справі в частині стягнення пені, 15% річних та інфляційних витрат, оскільки при винесені судом рішення не було враховано всі обставини справи, тоді як відповідач довів у своєму клопотанні обставини, з урахуванням яких суд першої інстанції міг зменшити суму цих нарахувань до 90%.

Позивач в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині зменшення на 50 % належної до стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат і просить в цій частині позов задоволити повністю.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд першої інстанції зменшити розмір неустойки (пені), інфляційних нарахувань і відсотків річних на 90%.

Відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Така норма кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, де визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 %, оскільки такі висновки відповідають нормам ст.233 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України та конкретним обставинам справи, які мають істотне значення.

Так, суд першої інстанції врахував, що сума нарахувань (пені, річних та інфляційні) є значною відносно суми боргу, відповідачем здійснюються заходи щодо погашення боргу, на момент розгляду справи перераховано 320000,00 грн., враховано також фінансовий стан підприємства, господарська діяльність якого включає безперебійне водопостачання населенню міста /а.с. 247-248 у т.1/. Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що фінансові санкції мають бути спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засобом безпідставного збагачення. Разом з тим, колегія суддів вважає, що зменшення розміру санкцій на 90 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області в частині зменшення нележної до стягнення суми пені є правильним, доводи скаржників не спростовують обгрунтованих висновків суду в цій частині, тому підстав для зміни чи скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, позивачем у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 15835,97 грн. та 15 % річних у сумі 124510,39 грн. за період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. Такі засоби відповідальності, застосовані на підставі ст..625 ЦК України з урахуванням умов договору, є способом захисту майнового права й інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами всупереч умовам договору.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобовязання має місце, колегія суддів вважає позовні вимоги в цій частині підставними.

Суд першої інстанції зменшив на 50% належні до стягнення нарахування, з чим не погоджується позивач.

Колегія суддів звертає увагу, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання гроршового зобовязання, передбачені ст.625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, які застосовані судом першої інстанції.

При зменшенні цих нарахувань на 50% суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанціїї про наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум відсотків річних і втрат від інфляції з урахуванням наведеної правової позиціі Верховного Суду, оскільки обставини у даній справі, зокрема, розмір нарахувань, не дозволяють дійти висновку про тотожність обставин даної справи та справи № 902/417/18 і про явно нерозумні чи несправедливі наслідки для боржника у даній справі внаслідок застосування відповідальності за ст.625 ЦК України.

Загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

Зменшення належної до стягнення пені на 50% є розумним балансом між інтересами боржника та кредитора у даній справі. Слід звернути увагу, що заборгованість повною мірою не сплачена і на даний час, отже зменшення на 50% заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних не відповідає ні нормам права, ні конкретним обставинам у даній справі.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів - стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За наведених обставин колегія суддів в цій частині погоджується із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно з п.3,4 ч.1 ст.277 ГПК України рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 62255,20 грн відсотків річних та 7917,99 грн інфляційних втрат. В решті рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на сторони згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго задоволити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 в частині зменшення відсотків річних та інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. В решті рішення Господарського суду Волинської області від 25.08.2020 р. у справі № 903/137/20 залишити без змін і викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

" Позов задоволити частково.

Стягнути з Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський (вул.Луцька,211, м.Володимир-Волинський, 44700, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" ( вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080; ) 635347,70 заборгованості за поставлену електроенергію, 136043,08 грн. пені, 124510,39 грн. відсотків річних, 15835,97 грн. інфляційних втрат та 17852,83 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви.

Відмовити у позові в частині стягнення 136043,08 грн. пені."

Стягнути з Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Володимир-Волинський (вул.Луцька,211, м.Володимир-Волинський, 44700, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"(вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080; ) 3153,00 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/137/20 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 15.12.2020 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.