РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/13037/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА»

про стягнення 52 185, 40 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (далі - відповідач) про стягнення 52 185, 40 грн шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

10.09.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, яка, в зв`язку з перебуванням на лікарняному, отримана суддею Карабань Я.А. 19.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 відкрито провадження в справі №910/13037/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

30.10.2020 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

13.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач частково заперечує проти задоволення позовних вимог в розмірі 19 046, 25 грн та зазначає, що оскільки складові частини кузова ТЗ "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавались ремонтним роботам до настання спірного страхового випадку, є підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу на підставі пп. б) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Відповідач зазначає, що з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 33 139, 15 грн, а тому відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення 33 139, 15 грн та заперечує в іншій частині позовних вимог.

Крім цього, 13.11.2020 від відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку для подання відзиву, оскільки 22.10.2020 у представника відповідача надійшов позитивний результат COVID-19, у зв`язку з чим інші представники відповідача вимушені були перебувати на самоізоляції

За приписами ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Дослідивши наведені позивачем обставини в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання відзиву, суд визнає їх поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а наданий відповідачем відзив прийняттю до розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016 між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №тл26118а6ф (далі - договір), відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням наземним транспортним засобом «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 (п.4 договору).

Розмір франшизи визначено в п. 10.2. договору, відповідно до якого збитки внаслідок ДТП, за першим страховим випадком франшиза не застосовується, за другим також наступним страховим випадком - гривневий еквівалент 244, 95 USD за курсом згідно з п.31.4.3 Договору, чинним на робочий день, що передує даті настання страхового випадку (що складає 0, 50 % від страхової суми, вказаної у розділі 11 договору за відповідний період надання страхових послуг за договором).

Відповідно до п. 11.1., 11.2. договору строк його дії з 06.09.2016 по 05.09.2021.

25.11.2019 о 15:50 год. в місті Києві по проспекту Корольова 2/12, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Daewoo», державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 759/22996/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 .

29.11.2019 водій транспортного засобу «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 , звернувся до позивача з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до ремонтної калькуляції №1.003.19.0 від 06.12.2019 вартість відновлювального ремонту «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 становить 52 185, 40 грн.

Відповідно до рахунку № В000030385 від 04.12.2019, виставленого ТОВ «Автомир», вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 склала 52 185, 40 грн.

13.12.2019 позивачем на підставі страхового акту № ARX2526179 від 12.12.2019 було виплачено страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Автомир» в розмірі 52 185, 40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 623 577 від 13.12.2019.

Як убачається із матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору 10.02.2020 позивач звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування №СУ/007911/3 в сумі 52 185,40 грн.

Листом №298 від 20.02.2020 відповідач повідомив, що на підставі документів наданих позивачем разом з заявою про виплату страхового відшкодування неможливо встановити коефіцієнт фізичного зносу, а тому для встановлення розміру страхового відшкодування необхідно провести огляд пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика в межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить ст. 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Так, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного ним самостійно на рівні показника, що дорівнює 0,6758.

При цьому, на підтвердження необхідності застосування при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що є більшим нуля, відповідач самостійно здійснив власний розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 , відповідно до ремонтної калькуляції, виконаної за допомогою системи Audatex, згідно якої розмір страхового відшкодування становить 33 139, 15 грн (14 520, 00 грн (роботи) + 9 5797, 28 грн (матеріали) + (27 828, 12 грн (запчастини) - 18 806, 25 грн (коефіцієнт фізичного зносу - 0, 6758) та визнає позовні вимоги саме в такому розмірі.

У свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, створені (отримані) з відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, відповідач заперечуючи проти позовних вимог та посилаючись на необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу, який складає 0,6758, на підтвердження власних доводів не надав суду відповідного експертного дослідження чи звіту (акту) про оцінку вартості матеріального збитку, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики.

При цьому наданий відповідачем розрахунок, складений за допомогою системи Audatex, на переконання суду, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує необхідність врахування при здійсненні відшкодування витрат відповідачем коефіцієнту фізичного зносу у визначеному такою системою показнику.

Зокрема, суд наголошує, що зі змісту ремонтної калькуляції № 1.003.19.0 від 06.12.2019, за відсутності відповідного детального розрахунку вартості відновлювального ремонту, неможливо визначити підстави для встановлення коефіцієнту фізичного зносу саме у вказаному відповідачем розмірі та оцінити пропорційність такого показника вартості нових запчастин до б/у запчастин, які були використані під час ремонту автомобіля.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, за відсутності відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача щодо того, що пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen Crafter 50», державний номер НОМЕР_2 ремонтувався раніше, враховуючи приписи статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд доходить висновку, що наявність рахунку № В000030385 від 04.12.2019, виставленого ТОВ «Автомир», а також платіжного доручення № 623 577 від 13.12.2019 є достатніми та допустимими доказами розміру фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягає задоволенню в заявленому розмірі в сумі 52 185, 40 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 52 185, 40 грн виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 48-Г, літера А, ідентифікаційний код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) 52 185 (п`ятдесят дві тисячі сто вісімдесят п`ять) грн 40 коп. страхового відшкодування та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань