УХВАЛА

14 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 906/904/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Погребняка В.Я.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка",

ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "Вітагро",

кредитор - Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація",

арбітражний керуючий, ліквідатор - Балєв В.П.,

за участі - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація",

на рішення Господарського суду Житомирської області

від 22.06.2020

у складі судді Макаревича В.А.,

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

від 16.10.2020

у складі колегії суддів: Тимошенко В.О., (головуючий), Бучинська Г.Б.,

Василишин А.Р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "Вітагро",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація" (далі - АТ "ДПЗК", заявник), 17.11.2020 звернулось, з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 906/904/16.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 906/904/16 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020.

25.11.2020 на адресу Касаційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "ДПЗК".

Вказане клопотання, зокрема, обґрунтоване тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника не можуть бути предметом касаційного перегляду в силу положень ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд розглянувши матеріали касаційної скарги АТ "ДПЗК" з урахуванням заперечень ОСОБА_1 , дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху, як такої, що не відповідає вимогам ст. 290 ГПК України з огляду на таке.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження за касаційними скаргами на постанови апеляційних судів, прийнятих після набрання чинності з 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства необхідно системно застосовувати приписи статей 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, якими визначено, зокрема, порядок розгляду спорів за участі боржника, а також порядок оскарження судових рішень у процедурі банкрутства.

За змістом частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що, зокрема, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник. Господарський суд розглядає спори, стороною яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Отже, згідно з Кодексом результат розгляду спору за участі боржника, є за своєю правовою природою судовим рішенням, незалежно від того, що воно було оформлено як ухвала місцевого суду. Такий спір розглядається судом за правилами, визначеними ГПК України, а, отже, й оскарження судових рішень, прийнятих за наслідком розгляду даного спору, відбувається за правилами, визначеними ГПК України. Відтак, постанова апеляційного суду від 16.10.2020 прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, підлягає касаційному перегляду в силу пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України.

Відсутність рішення суду першої інстанції, прийнятого за результатами розгляду спору за участі боржника в межах справи про банкрутство, в переліку судових рішень, які можуть переглядатися касаційним судом разом із постановою апеляційного господарського суду, прийнятою за результатами перегляду таких судових рішень (частина 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства), не виключає можливості касаційного перегляду постанови апеляційного суду та рішення місцевого суду про розгляд спору про визнання недійсним договору за участі боржника у справі про банкрутство, оскільки право на касаційне оскарження таких судових рішень передбачено процесуальним законом (пункт 1 частини 1 статті 287 ГПК України).

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 19.12.2019 у справі № 911/1528/15 та постанові від 19.12.2019 у справі № 5015/118/11.

При цьому, касаційна скарга АТ "ДПЗК" не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 Господарського процесуального кодексу до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі касаційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2020 встановлений у розмірі 2 102, 00 грн.

Отже, звертаючись 17.11.2020 з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020, якою рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2020, зокрема, щодо відмови в задоволенні заяви ліквідатора Балєва В.П. в частині покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 за зобов`язаннями боржника, залишено без змін, заявнику належало сплатити судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

Разом з тим, заявником не додано доказів сплати судового збору, за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 906/904/16, про що Управлінням забезпечення автоматизованого документообігу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду складено акт № 29.1-11/340 від 19.11.2020.

Крім того, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд зазначає, що саме лише посилання заявника касаційної скарги на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та на окремі постанови Верховного Суду не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, касаційна скарга не містить висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми та не може бути визнана судом такою, що відповідає положенням пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній з 15.12.2017) у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, заявнику касаційної скарги необхідно усунути недоліки касаційної скарги надати суду оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. та зазначити підстави касаційного оскарження, відповідно до приписів пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суддя Верховного Суду, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 906/904/16 залишити без руху.

2. Надати Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду В.Я. Погребняк