ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа №914/2679/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.,

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Паламаря Володимира Володимировича

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 (повний текст рішення 14.08.2020, суддя Долінська О.З.)

у справі № 914/2679/19

за позовом фізичної особи-підприємця Паламаря Володимира Володимировича, смт. Залізці, Зборівський район, Тернопільська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Компані", с.Косівець, Городоцький район, Львівська область

про стягнення вартості втраченого вантажу та сплати збитків у розмірі 451440,60грн.,

за участю представників:

від позивача Варода П.Б.,

від відповідача Шимборська О.А.

17 листопада 2019 року до Господарського суду Львівської області звернулася фізична особа-підприємець (надалі ФОП) Паламар Володимир Володимирович з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Транс Компані» 424566 грн. вартості втраченого вантажу та 18961,2 грн. збитків (недоотриманого доходу).

Позовні вимоги мотивовано тим, що ФОП Паламар Володимир Володимирович був покупцем сільськогосподарської продукції (зерна) на підставі контрактів, укладених з іншими суб`єктами господарювання; транспортування вказаної продукції здійснювалось перевізником ТзОВ «Транс Компані» на підставі договору перевезення №140119-258 від 14.01.2019.

Відповідно до товарно-транспортних накладних №13/2 та №13/3 від 13.06.2019 водій перевізника отримав вантаж пшеницю 6 кл. в кількості 82,44 тон на загальну суму 424566,00 грн. Однак, вищевказаний вантаж так і не надійшов ФОП Паламарю В.В. Цим перевізник завдав замовнику збитки на суму 18 961,20 коп., які полягають в недоотриманні доходу від реалізації товару згідно договору поставки №29/05/19/1 від 29.05.2019, укладеного між ТзОВ «Галичина-Захід» та ФОП Паламарем В.В.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 в задоволенні позову у даній справі відмовлено. Вказане рішення мотивовано наступним:

1) зібрані докази є взаємосуперечливими та такими, що не підтверджують не лише вини відповідача у втраті вантажу, а й самого факту його втрати. Товарно-транспортні накладні від 13.06.2019, на які посилається позивач в обґрунтування заявленого позову, містять підпис та відтиск печатки позивача у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)». При цьому, у накладних відсутні будь-які застереження щодо втрати чи пошкодження вантажу, а передбачені законодавством акти про втрату вантажу не оформлялись. Також позивач не надав жодного пояснення щодо наявності на товарно-транспортних накладних від 14.06.2019, поданих відповідачем, підпису та відтиску печатки позивача. Сторони не надали суду обґрунтованих пояснень щодо підстав існування відмінних товарно-транспортних накладних на одну й ту ж саму партію товару. При цьому жодна із сторін не заперечувала справжності підписів на таких накладних. Крім того, сторони не оформлювали заявки на перевезення, що позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини даної господарської операції;

2) суперечливою є позиція позивача щодо питання здійснення оплати за товар. Так, в судовому засіданні 05.02.2020 позивач заперечив факт здійснення оплати за товар. Проте, у подальшому, представник позивача подав суду докази на підтвердження здійснення такої оплати. Однак, подані позивачем платіжні доручення не дають змоги ідентифікувати дані оплати саме як оплати за товар, що був відвантажений 13.06.2019, а акт звіряння взаєморозрахунків не може бути належним доказом здійснення оплати за товар.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з огляду на незаконність та необґрунтованість, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) позивач не отримував вантажу, перевезення якого було оформлено товарно-транспортними накладними №13/2 та №13/3 від 13.06.2019. Більше того, матеріали справи свідчать про факт втрати перевізником вантажу, який відбувся внаслідок передачі вантажу неналежному отримувачу Державному підприємству «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1»;

2) відповідний вантаж був оплачений позивачем, що підтверджується актом звіряння за період з 01.05.2019 про 20.06.2019 між ТзОВ «Нобілесс» (продавцем зерна) та ФОП Паламарем В.В., податковою накладною №12 від 13.06.2019 та квитанцією №1 від 18.06.2019;

3) твердження відповідача про те, що завантажений 13.06.2019 товар перевозився згідно товарно-транспортних накладних №9 та №10 від 14.06.2019 є безпідставним, оскільки відповідний товар (зерно) було передано для перевезення ТзДВ «Кременчанка» (зберігачем зерна) за дорученням ТзОВ «Нобілесс» (продавця зерна) саме 13.06.2019 і саме за товарно-транспортними накладними №13/2 та №13/34.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) у товарно-транспортних накладних №13/2 та №13/3 від 13.06.2019 міститься підпис та відтиск печатки ФОП Паламаря В.В. про отримання товару. При цьому, жодних документів, передбачених Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні та (або) Статутом автомобільного транспорту, які б фіксували у встановленому законом порядку факт втрати вантажу, позивач не надав;

2) протягом шести місяців від дати здійснення спірного перевезення позивач не здійснював жодних повідомлень перевізника про втрату вантажу, що суперечить як правилам та звичаям ділового обороту, так і положенням чинного законодавства;

3) позивач не довів як факту заподіяння йому збитків, так і їх розміру. Акт звіряння розрахунків та податкова накладна не є первинними документами, які підтверджують факт здійснення розрахунку за товар.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Орищин Г.В. та члена колегії судді Галушко Н.А. не відбулося розгляду даної справи в засіданні, призначеному на 29.10.2020.

З врахуванням зазначеної обставини, колегія суддів розглянула справу в судових засіданнях 26.11.2020 та 10.12.2020.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

14 січня 2019 року ФОП Паламарем Володимиром Володимировичем (замовник) та ТзОВ «Транс Компані» (перевізник) було укладено договір перевезення №140119-258, яким визначено, що перевізник зобов`язується надавати замовнику послуги з перевезення вантажу на умовах, визначених у даному договорі, автомобільним транспортом, а замовник зобов`язується приймати й оплачувати належним чином виконані перевізником послуги з перевезення (а.с. 13-15, т.1).

Пунктом 2.1.1 договору передбачено обов`язок замовника надати письмову або усну заявку перевізнику не пізніше ніж за 2 (дві) доби до початку запланованого перевезення.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що достатнім та належним доказом надання послуг з перевезення перевізником та відповідно їх прийняття замовником є або підписаний сторонами акт виконання робіт, або товарно-транспортний документ, або інший документ, що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором.

У період з січня по липень 2019 року перевізник надавав замовнику послуги із перевезення товару, про що свідчать виставлені замовником рахунки та долучені до матеріалів справи акти надання послуг (а.с. 16-29, т.1).

Спір у даній справі стосується вантажних перевезень, що здійснювались 13 червня 2019 року, за якими, як стверджує замовник, йому не було доставлено товару. Щодо решти господарських операцій, які відбувалися під час виконання умов договору перевезення від 14.01.2019, у позивача претензії відсутні, з огляду на що такі господарські операції не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Статтею 47 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР N 401 від 27.06.1969, встановлено, що товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями. Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах.

Статтею 158 Статуту встановлено, що обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року за №363.

Відповідно до пунктів 15.1 - 15.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини, зокрема, невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт.

Відповідно до п. 4.5, 4.6, 4.7 договору перевезення №140119-258 від 14.01.2019, перевізник відповідає за втрату, нестачу й ушкодження прийнятого до перевезення вантажу, при умові його провини. У разі втрати вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено.

Крім того, відповідно до п. 10.1 Правил, перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

Стосовно спірних перевезень від 13.06.2019, матеріали справи свідчать про наступне:

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із письмовими заявками на перевезення вантажу, водночас факт перевезення вантажу, який відбувався 13.06.2019, підтверджується товарно-транспортними накладними №13/2 та №13/3 від 13 червня 2019 року. Як зазначалося вище, договір перевезення №140119-258 від 14.01.2019 передбачає можливість звернення до перевізника із усною заявкою на перевезення.

Товарно-транспортною накладною №13/2 від 13 червня 2019 року, належним чином засвідчена копія якої долучена до матеріалів справи позивачем, підтверджується наступна інформація про перевезення (а.с. 216, т.1):

- автомобільний перевізник ТзОВ «Транс Компані», автомобіль DAF НОМЕР_1 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 ;

- замовник перевезення ФОП Паламар В.В.;

- вантажовідправник ТзДВ «Кременчанка» за дорученням ТзОВ «Нобілесс» згідно договору складського зберігання зерна №235/09-2018 від 03.09.2018;

- вантажоодержувач ФОП Паламар В.В.;

- пункт навантаження ТзДВ «Кременчанка», Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Березина, 26;

- пункт розвантаження Тернопільська обл., Зборівський р-н., смт. Залізці;

- вантаж пшениця 6 класу 2018 року у кількості 42,220 тон (нетто).

Товарно-транспортною накладною №13/3 від 13 червня 2019 року, належним чином засвідчена копія якої долучена до матеріалів справи позивачем, підтверджується наступна інформація про перевезення (а.с. 215, т.1):

- автомобільний перевізник ТзОВ «Транс Компані», автомобіль DAF НОМЕР_3 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 ;

- замовник перевезення ФОП Паламар В.В.;

- вантажовідправник ТзДВ «Кременчанка» за дорученням ТзОВ «Нобілесс» згідно договору складського зберігання зерна №235/09-2018 від 03.09.2018;

- вантажоодержувач ФОП Паламар В.В.;

- пункт навантаження ТзДВ «Кременчанка», Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Березина, 26;

- пункт розвантаження Тернопільська обл., Зборівський р-н., смт. Залізці;

- вантаж пшениця 6 класу 2018 року у кількості 40,220 тон (нетто).

У обох товарно-транспортних накладних наявні:

- відмітка про те, що відпуск товару здійснювався за довіреністю №22 від 07.05.2019, виданою ОСОБА_3 , яка засвідчена відповідним підписом та відбитком печатки ТзОВ «Нобілесс»;

- підпис вагаря-обліковця ОСОБА_4 ,

- відмітка «відпуск дозволив» та «здав» із підписом уповноваженої особи вантажовідправника начальника складського господарства ОСОБА_5 , що скріплений печаткою ТзДВ «Кременчанка»;

- відмітки «отримав водій/експедитор», «прийняв водій/експедитор», «здав водій/експедитор» із зазначенням прізвища та ініціалів водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та з їх особистими підписами;

- відмітка «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» із зазначенням прізвища та ініціалів ОСОБА_6 , його особистого підпису та відбитка печатки «ФОП Паламар В.В.».

За наявності поданих позивачем копій товарно-транспортних накладних, що містять відмітку ФОП Паламаря В.В. про прийняття спірного вантажу, колегія суддів не бере до уваги долучені до позовної заяви копії цих самих документів, які відповідної відмітки не мають (а.с. 64-65, т.1).

При цьому, колегія суддів враховує й те, що в матеріалах справи наявна копія видаткової накладної №13/06-2 від 13.06.2019, що підписана ФОП Паламарем В.В. та директором ТзОВ «Нобілесс» ОСОБА_3 , з якої вбачається, що на підставі договору №05/05/19/1 від 06.05.2019 постачальник передав, а покупець отримав 82,44 т. пшениці 6 класу врожаю 2018 року на суму 424566,32 грн. (а.с. 37, т.2). Вказана накладна була також долучена до матеріалів справи позивачем.

У справі наявні також документи, що були підставою для спірної поставки, а саме:

- договір поставки сільськогосподарської продукції №06/05/19/1 від 06.05.2019, укладений між ФОП Паламарем В.В. (покупцем) та ТзОВ «Нобілесс» (постачальником), відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору та специфікацій (а.с. 37-39, т.1);

- специфікації №1 від 06 травня 2019 року та специфікації №1/1 від 07 травня 2019 року до вказаного договору, з яких вбачається, що ТзОВ «Нобілесс» зобов`язалось поставити покупцю пшеницю 6 класу врожаю 2018 року у кількості 700 тонн (+/- 5%) за ціною 5 150,00 грн. за тонну; умови поставки - FСА (Incoterms 2010); склад постачальника ТзДВ «Кременчанка»; адреса поставки м.Кременець, вул.Березина, 26; строк поставки до 20.06.2019 (а.с.40, 221-222, т.1).

Згідно листа ТзОВ «Нобілесс» №143 від 17 лютого 2020 року (а.с. 218, т.1) вбачається, що 13.06.2019 ОСОБА_6 за допомогою телефонного зв`язку було повідомлено ТзОВ «Нобілесс» про автотранспортні засоби, які будуть подаватися для здійснення завантаження придбаного товару. Враховуючи отриману інформацію, ТзОВ «Нобілесс» надіслало лист до ТзДВ «Кременчанка» (склад постачальника), в якому просило завантажити зерном пшениці 6 класу врожаю 2018 року поданий автотранспорт, в тому числі, автотранспортні засоби ТзОВ «Транс Компані» DAF д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_2 та DAF д.н.з. НОМЕР_3 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_4 .

З інформації, викладеної в листі ТзДВ «Кременчанка» №1242 від 17.02.2020 (а.с.205-206, т.1), вбачається, що 13 червня 2019 року ТзДВ «Кременчанка» було отримано реєстр авто на завантаження від ТзОВ «Нобілесс», яке є поклажодавцем останнього відповідно до договору складського зберігання зерна №235/09-2018 від 03.09.2018. За завантаження автотранспортних засобів на території ТзДВ «Кременчанка» відповідав начальник складського господарства ОСОБА_5 , який дозволяв відпуск завантажених автомобілів, що підтверджує його підпис на підготовлених ТзДВ «Кременчанка» (вантажовідправником) товарно-транспортних накладних. Автотранспортні засоби ТзОВ «Транс Компані» DAF д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_2 та DAF д.н.з. НОМЕР_3 , напівпричіп НОМЕР_4 заїхали на територію ТзДВ «Кременчанка» 12.06.2019 о 17:44 год., завантаження автомобілів проводили 13.06.2019, про що були видані товарно-транспортні накладні №13/2 від 13.06.2019 та 13/3 від 13.06.2019.

До листа №1242 від 17.02.2020 товариство долучило реєстр автомобілів на завантаження від ТзОВ «Нобілесс» від 13.06.2019; довіреність №22 від 07.05.2019, видану ТзОВ «Нобілесс»; лист-звернення №36 від 07.05.2019; матеріальні перепустки №13/2 та 13/3 від 13.06.2019; витяг з журналу обліку матеріальних перепусток ТзДВ «Кременчанка» та копії товарно-транспортних накладних №13/2 та 13/3 від 13.06.2019. Копії вказаних додатків наявні в матеріалах даної справи (а.с. 207-216, т.1).

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статті 76 79 встановлюють критерії, яким повинні відповідати подані сторонами докази (належність, допустимість, достовірність, вірогідність).

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами дослідження наявних у справі доказів та їх оцінки, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених підстав позову.

Так, з вищенаведених доказів в сукупності вбачається, що 13.06.2019 ТзОВ «Транс Компані» належним чином виконало свої обов`язки згідно договору перевезення №140119-258 від 04.01.2019 та здійснило перевезення вантажу від ТзОВ «Нобілесс» до ФОП Паламаря В.В., який його прийняв. Отже, твердження позивача про те, що він не приймав товару на підставі товарно-транспортних накладних №13/2 та №13/3 від 13.06.2019 необґрунтовані.

Стосовно наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних №9 та №10 від 14.06.2019 (а.с. 168-169, т.1), колегія суддів констатує, що такі не мають стосунку до здійснення поставки за договором №06/05/19/1 від 06.05.2019, укладеним між ФОП Паламарем В.В. та ТзОВ «Нобілесс».

Так, із цих накладних вбачається, що вантажовідправником за ними є ФОП Паламар В.В. (місце навантаження: м.Кременець, Тернопільська область), вантажоодержувачем ФОП Бутрин (місце розвантаження м.Стрий, Львівська область), а автомобільним перевізником ТзОВ «Транс Компані». Предметом перевезення до вказаних накладних є пшениця в кількості 42220 кг та 40220 кг відповідно. Вказані накладні містять: 1) підпис без зазначення прізвища та ініціалів, здійснений від імені вантажовідправника; 2) відмітки від імені водіїв-експедиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття та про здачу товару із їх особистими підписами; 3) відмітку від імені вантажоодержувача про прийняття товару, яка містить підпис без зазначення прізвища та ініціалів та штамп «Державне підприємство «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1», адреса: Львівська обл., м. Стрий, вул. Грабовецька, 2.

Судом першої інстанції було встановлено, що підпис на товарно-транспортних накладних №9 та №10 від 14.06.2019, здійснений від імені вантажовідправника, належить ОСОБА_6 .

Разом з тим, обставини, що по`вязані із оформленням цих товарно-транспортних накладних не були покладені позивачем в основу позову (як було зазначено вище, позов мотивовано неотриманням товару за накладними №13/2 та №13/3 від 13.06.2019), а самі накладні №9 та №10 не підтверджують факту втрати перевізником вантажу, а лише свідчать про прийняття та про здачу ним товару.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що обставини, пов`язані із наявністю договірних відносин між ФОП Паламарем В.В. та суб`єктами господарювання ФОП Бутрин чи ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» не заявлялись як підстава позову у даній справі, позивач не спростовує факту отримання товару за ними вантажоодержувачем, а, отже, такі не є предметом подальшого дослідження.

Крім того, судова колегія додатково звертає увагу і на те, що факт перебування 13.06.2019 належних ТзОВ «Транс Компані» транспортних засобів за адресою ТзДВ «Кременчанка» підтверджуються даними gps-трекерів, що були встановлені на вказані транспортні засоби (лист ТзОВ «Скантех» №24/01_1 від 24.01.2020, а.с. 171-175, т.1). З даних gps-трекінгу вбачається, що вказані транспортні засоби, 13.06.2019 та частково 14.06.2019 перебували на території м.Кременець Тернопільської області, 14.06.2019 після 17:00 год. здійснили виїзд за територію м. Кременець, а 15.06.2019 прибули за адресою: Львівська обл., м. Стрий, вул. Грабовецька, 2. Таким чином, дані gps-трекінгу не суперечать наявним у справі товарно-транспортним накладним, що підписані ФОП Паламарем В.В.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт належного виконання ТзОВ «Транс Компані» своїх обов`язків згідно договору перевезення №140119-258 від 04.01.2019, що полягало у прийнятті від вантажовідправника, перевезенні та здачі вантажоодержувачу відповідного вантажу, на переконання колегії суддів, обставини, пов`язані із здійсненням розрахунків між ФОП Паламарем В.В. та ТзОВ «Нобелісс» за договором постачання №06/05/19/1 від 06.05.2019 не входять до предмету подальшого дослідження у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №914/2679/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Паламаря Володимира Володимировича без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно статтей 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 16.12.2020.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік