РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2020Справа № 910/14424/20
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Державного підприємства "Чернігівське лісове господарство" (14013, м. Чернігів, вул. О. Молодчого, 18, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 36, )

про стягнення 127 865, 58 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Чернігівське лісове господарство" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" про стягнення 127 865, 58 грн заборгованості за договором купівлі-продажу лісоматеріалів круглих (необробленої деревини) № 258 від 16.09.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.09.2020 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

12.10.2020 до суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено процесуальні строки для подання пояснень по суті спору.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 16.10.2020 була надіслана позивачу та відповідачу на адреси, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручена позивачу - 23.10.2020, відповідача - 22.10.2020.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Проте на адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019 між Державним підприємством "Чернігівське лісове господарство" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" (покупець) укладено договір купівлі-продажу лісоматеріалів круглих (необробленої деревини) № 258, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується оплатити: лісоматеріали круглі соснові, класів якості А.В, діаметрами 36 см і б. в кількості 300 куб.м. (пункт 1.1. договору).

Згідно з п.2.1. договору ціна лісопродукції встановлюється згідно протоколу погодження цін, який додається до договору і є його невід`ємною частиною. У випадку підвищення собівартості продукції продавець має право підвищити ціну продукції. При зміні ціни продукції, нова ціна встановлюється шляхом підписання нового протоколу погодження ціни.

Відповідно до п.2.2. договору загальна сума поставки по даному договору орієнтовно складає 440 000,00 грн з ПДВ.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснювати платіж (передоплата 100 % вартості) шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару згідно виставленого рахунку, або ж не пізніше 30 календарних днів з моменту відвантаження лісопродукції.

Відповідно до п. 6.1. договору цей договір діє з моменту підписання, тобто з 16.09.2019 року до 31.12.2019 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Позивач у позовній заяві зазначає, що останнім належним чином виконано зобов`язання за договором № 258 від 16.09.2020 та відвантажено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК «Робін» лісопродукцію (товар) на загальну суму 883 364,58 грн.

Проте відповідачем за відвантажену та отриману лісопродукцію (товар) оплата на була сплачена частково в сумі 755 500,00 грн.

Відповідач своєчасного та повного розрахунку за отриману продукцію не провів, у зв`язку з цим борг відповідача за отриманий товар становить 127 864, 58 грн.

З метою мирного врегулювання спору позивачем 25.05.2020 була вручена претензія №383 представникові відповідача, докази чого містять в матеріалах справи.

Проте ані оплати боргу ані письмової відповіді на претензію позивачем не отримано.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором №258 від 16.09.2019 оплату поставленого товару у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 127 864,58 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу вимог статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину. Частиною 2 цієї статті встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю та поставив відповідачу лісоматеріали круглі різних класів якості, зокрема:

- 19 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 51 019,80 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121112 серія ЧНБ від 19.09.2019;

- 20 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 45 665,99 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121114 серія ЧНБ від 20.09.2019;

- 23 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 44 230,48 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121115 серія ЧНБ від 23.09.2019;

- 24 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 29 460,54 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною №121116 серія ЧНБ від 24.09.2019;

- 25 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 30 746,92 гр., що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121120 серія ЧНБ від 25.09.2019;

- 30 вересня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 27 608,47 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121126 серія ЧНБ від 30.09.2019;

- 02 жовтня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 26 346,72 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121127 серія ЧНБ від 02.10.2019;

- 04 жовтня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 28 380,44 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121128 серія ЧНБ від 04.10.2019;

- 08 жовтня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 29 716,66 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121129 серія ЧНБ від 08.10.2019;

- 10 жовтня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 29 827,12 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121131 серія ЧНБ від 10.10.2019;

- 28 жовтня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 29 133,85 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121139 серія ЧНБ від 28.10.2019;

- 04 листопада 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 30 461,26 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 111897 серія ЧНБ від 04.11.2019;

- 26 листопада 20'19 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 27 426,53 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121145 серія ЧНБ від 26.11.2019;

- 27 листопада 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 29 949,06 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121146 серія ЧНБ від 27.11.2019;

- 27 листопада 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 15 910,00 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121147 серія ЧНБ від 27.11.2019;

- 28 листопада 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 28 975,13 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121148 серія ЧНБ від 28.11.2019;

- 28 листопада 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 15434,39 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121149 серія ЧНБ від 28.11.2019;

- 06 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 42 020,83 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003827 серія ЧНБ від 06.12.2019;

- 06 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 13 508,88 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121154 серія ЧНБ від 06.12.2019;

- 06 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 13 866,97 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121155 серія ЧНБ від 06.12.2019;

- 09 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 35 836,98 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003830 серія ЧНБ від 09.12.2019;

- 09 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 6 645,42 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003833 серія ЧНБ від 09.12.2019;

- 09 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 44 224,58 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003834 серія ЧНБ від 09.12.2019;

- 10 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 42 298,52 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003844 серія ЧНБ від 10.12.2019;

- 10 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 15378,05 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121156 серія ЧНБ від 10.12.2019;

- 10 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 16 279,60 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121157 серія ЧНБ від 10.12.2019;

- 11 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на сумі/ 41 328,11 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 003856 серія ЧНБ від 11.12.2019;

- 13 грудня 2019 року Державшім підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 14 893,91 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 121160 серія ЧНБ від 13.12.2019;

- 23 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 40 962,36 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 874354 серія ЧНБ від 23.12.2019;

- 26 грудня 2019 року Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» відвантажено товар на суму 35 827,01 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 874374 сепія ЧНБ від 26.12.2019.

Всього по договору № 258 від 16.09.2019 року лісоматеріалів круглих (товар) було відвантажено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК «Робін», на загальну суму 883 364,58 грн.

За відвантажену та отриману відповідачем лісопродукцію (товар) оплата на розрахунковий рахунок позивача була частково сплачена в сумі 755 500,00 грн.

Про часткову оплату вартості отриманої лісопродукції свідчать виписки по банківському рахунку ДП «Чернігівський лісгосп» за відповідні дати, копії яких долучено позивачем та містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 127 864, 58 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 127 865,58 грн заборгованості, проте обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості в розмірі 127 864,58 грн

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 258 від 16.09.2020 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований.

Відтак, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 127 864,58 грн.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 36, ) на користь Державного підприємства "Чернігівське лісове господарство" (14013, м. Чернігів, вул. О. Молодчого, 18, ) заборгованість у розмірі 127 864 (сто двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 58 коп. та 2 101 (дві тисячі сто одна) грн 98 коп. витрат на сплату судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.12.2020

Суддя І.О. Андреїшина