ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа№ 910/3930/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Копитової О.С.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 30.11.2020
розглянувши апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Діпробудмашина»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2020
у справі№910/3930/20
за заявою Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Корум Манінг»
про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 (суддя Мандичев Д.В.) визнано кредитором у справі № 910/3930/20 по відношенню до боржника, в тому числі:

- Приватне акціонерне товариство «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» з грошовими вимогами на суму 3012992,11грн., з яких 4204,00 грн. - вимоги першої черги, 3008788,11 грн. - вимоги четвертої черги;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» з грошовими вимогами на суму 48068679,55 грн., з яких 4204,00грн. - вимоги першої черги, 48064475,55грн. - вимоги четвертої черги.

Відмовлено Приватному акціонерному товариству «Діпробудмашина» у визнанні кредитором на суму 1353980,04 грн.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство «Діпробудмашина» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким:

1) Визнати кредитором у справі №910/3930/20 по відношенню до Боржника Приватне акціонерне товариство «Діпробудмашина» з грошовими вимогами на суму 15 490888,65 грн., з яких 67731,00 грн. - вимоги першої черги, 2 398 046, 87 грн. - вимоги четвертої черги, 13025110,78 грн. - вимоги шостої черги.

2) Відмовити Приватному акціонерному товариству «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» у визнанні кредитором Боржника на суму 3012992,11грн.

3) Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» у визнанні кредитором Боржника на суму 48068679,55 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020, зазначену справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» залишено без руху.

29.09.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено, зокрема, докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 приватному акціонерному товариству «Діпробудмашина» поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі №910/3930/20, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 розгляд справи відкладено, витребувано у сторін додаткові документи.

У зв`язку з відпусткою судді Остапенка О.М., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.11.2020 для розгляду справи №910/3930/20 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 прийнято справу №910/3930/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на їх адреси місцезнаходження копій ухвали суду. З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст обставин справи.

У березні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Діпробудмашина" звернулося до суду з заявою про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Майнінг".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Майнінг" та , зокрема, визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Діпробудмашина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Майнінг" в розмірі 6 807 285,64 грн.(1 652 996,62 грн.- основне зобов`язання, 5 154 289,02грн.- неустойка).

До Господарського суду м. Києва 22.06.2020 надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Гірничі Машини" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 008 788,11грн., а 25.06.2020 - заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" з грошовими вимогами до боржника на суму 48 069 609,50грн.

Зміст та обґрунтування оскарженої ухвали.

Місцевий господарський суд, зокрема, визнав кредитором до боржника:

Приватне акціонерне товариство «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» з грошовими вимогами на суму 3012992,11грн., з яких 4204,00 грн. - вимоги першої черги, 3008788,11 грн. - вимоги четвертої черги;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» з грошовими вимогами на суму 48068679,55 грн., з яких 4204,00грн. - вимоги першої черги, 48064475,55грн. - вимоги четвертої черги;

При цьому місцевий господарський суд відмовив Приватному акціонерному товариству «Діпробудмашина» у визнанні кредитором на суму 1353980,04 грн.

Стосовно вимог Приватного акціонерного товариства "Діпробудмашина", місцевий господарський суд, зокрема, зазначив, що відповідно до умов Договору оренди від 10.07.2014 (з урахуванням змін і доповнень до нього), Кредитор передав, а Боржник прийняв у строкове платне користування приміщення загальною площею 1733,00 (одна тисяча сімсот тридцять три) квадратних метрів на п`ятому поверсі адміністративного будинку та їдальні (літ. Б), загальною площею 23306 (двадцять три тисячі триста шість) квадратних метрів, однак матеріалами справи підтверджено, що договір оренди нежитлового приміщення припинив строк дії - 16.12.2018, що також встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/303/19, яке набрало законної сили 23.09.2019 року, а орендар звільнив орендовані приміщення 02.01.2020.

Кредитором відповідно до п. 9.4 Договору нараховано Боржнику 625 679,93 грн. за фактичне користування Приміщенням у період з 01.12.2019 по 31.12.2019, що не оспорюється Боржником.

Разом з тим суд першої інстанції не погодився із нарахованою сумою боргу у розмірі 41 048,07грн. за період з 01.01.2020- по 02.01.2020, пославшись на те, що при здійснені розрахунку суми основного зобов`язання,заявником помилково включено день звільнення орендарем приміщення (02.01.2020), оскільки день фактичного виконання зобов`язання не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновків, що сума заборгованості Боржника по сплаті за фактичне користування Приміщенням буде становити 20 524,35грн. (за 01.01.2020), а сума основного зобов`язання Боржника за фактичне користування приміщенням становитиме 724 526,53 грн.

Щодо нарахованої Кредитором неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, суд зазначив, що Кредитор неодноразово повідомляв Боржника про зарахування зустрічних однорідних вимог та обов`язок здійснити оплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, однак в порушення умов договору Боржник, орендоване приміщення повернув 02.01.2020.

Суд першої інстанції також зазначив, що за умовою статті 785 Цивільного кодексу України, Кредитор має право стягнути з відповідача неустойку за весь час безпідставного користування приміщенням без обмеження будь - якими строками, оскільки нормами статті 785 Цивільного кодексу України передбачено стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення зобов`язання. Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове визнання нарахованих Кредитором вимог зі сплати Боржником неустойки за період з 01.05.2019 по 30.11 2019 рік на суму 6 537 365,77грн., оскільки за період з 01.12.2019 по 02.01.2020 відбувається одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном.

Крім того, місцевий господарський суд, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, дійшов висновків, що Приватне акціонерне товариство «Діпробудмашина» підлягає визнанню кредитором боржника на суму 7 261 892,30 грн. боргу, з віднесенням до наступних черг задоволення: 724 526,53грн.- вимоги четвертої черги, 6 537 365,77грн.- вимоги шостої черги. Крім того, ухвалою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Майнінг» від 27.05.2020 визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» на суму 6 807 285,64грн., з яких 1 652 996,62 грн.- основне зобов`язання, 5 154 289,02 грн.- неустойка), однак поряд з цією заборгованістю, до реєстру вимог кредиторів згідно висновків суду першої інстанції також підлягає включенню судовий збір, сплачений за подання заяви про відкриття провадження у справі, авансування винагороди арбітражного керуючого, тобто визнання кредитором у загальному розмірі 67 731,00 грн. - перша черга.

Відтак, на думку суду першої інстанції, загальна сума, яка підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів боржника становить 14 136 908,94 грн., а в решті вимог належить відмовити.

Стосовно вимог Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини», місцевий господарський суд зазначив, що ці грошові вимоги виникли у зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань по оплаті за відступлене право вимоги за договором №01/04 від 01.04.2019 (основний договір), право вимоги за вказаним договором було набуте Кредитором за договором №16/03-3 упт від 16.03.2020. При цьому залишок непогашених грошових вимог перед Кредитором за Договором №16/03-3 упт від 16.03.2020 склав 3 008 788,11грн., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків.

Судом першої інстанції встановлено, що з боку Боржника та розпорядника майна заперечень щодо заявлених вимог не надходило, заявлені вимоги визнано Боржником у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків, що Приватне акціонерне товариство «Науково-виробнича компанія «Гірничі Машини» підлягає визнанню кредитором боржника на суму 3 008 788,11грн. боргу, з віднесенням до четвертої черги задоволення. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що до реєстру вимог кредиторів також підлягає включенню судовий збір, сплачений за подання заяви визнання кредитором у розмірі 4 204,00 грн.- перша черга, отже, загальна сума, яка підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів Боржника за цими вимогами становить 3 012 992,11грн.

Заперечення Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина», в яких ставиться під сумнів дійсність правочину, та які зводяться до вимоги кредитора щодо визнання недійсним Договору уступки права вимоги №01/04 упт від 01.04.2019, судом першої інстанції відхилено з посиланням на те, що порядок визнання правочинів недійсними, визначений, зокрема, ст.ст. 7 та 42 Кодексу України з процедур банкрутства отже не може бути предметом розгляду у попередньому засіданні.

Стосовно вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос» на суму 48 065 405,55 грн., місцевий господарський суд зазначив, що вони виникли у зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань за Договором переведення боргу № 1-пд від 28.02.2020, Договором переведення боргу № 2-пд від 16.03.2020 та Договором доручення № КМ/001-20 від 02.01.2020. При цьому розмір непогашеної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Майнінг» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос» за Договором про переведення боргу № 1-пд від 28.02.2020 складає 7 973 013,43 грн. із урахуванням зарахування зустрічних вимог, за Договором про переведення боргу № 2-пд від 16.03.2020 - 40 088 671,99 грн. та за Договором доручення № КМ/001-20 від 02.01.2020 - 2 790,13 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що з боку Боржника та розпорядника майна заперечень щодо заявлених вимог не надходило, заявлені вимоги визнано Боржником у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос» підлягає визнанню кредитором боржника на суму 48 064 475,55 грн. з віднесенням до четвертої черги задоволення вимог кредиторів. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що до реєстру вимог кредиторів також підлягає включенню судовий збір, сплачений за подання заяви про визнання кредитором по відношенню до боржника у розмірі 4 204,00 грн. - перша черга, отже, загальна сума вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос», яка підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів боржника становить 48 068 679, 55 грн. а в решті вимог належить відмовити.

Заперечення Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина», в яких ставиться під сумнів дійсність правочинів, та які зводяться до вимоги кредитора щодо визнання недійсним Договору переведення боргу №1-пд від 28.02.2020 року, Договору переведення боргу №2-пд від 16.03.2020 року, угоди про залік зустрічних вимог від 18.03.2020 року, судом першої інстанції відхилено з посиланням на те, що порядок визнання правочинів недійсними, визначений, зокрема, ст.ст. 7 та 42 Кодексу України з процедур банкрутства отже не може бути предметом розгляду у попередньому засіданні.

Зміст та обґрунтування апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Діпробудмашина" (ініціюючий кредитор) просить частково скасувати оскаржувану ухвалу, в частині прийнятого рішення стосовно його кредиторських вимог та вимог Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос», та ухвалити нове рішення в цій частині.

Скаржник, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не визнав його вимоги щодо сплати заборгованості за користування приміщенням у останній день оренди (02.01.2020) у розмірі 20 523, 72 грн. без належного обґрунтування, оскільки останнім днем користування, на думку скаржника, є 02.01.2020 і ці вимоги мають бути включені до реєстру кредиторів.

Стосовно відмови його вимог у стягненні неустойки на загальну суму 1 333 456 грн., скаржник зазначив, що до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника він заявляв аналогічні вимоги до Боржника за інші періоди, які було задоволено в повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом не було враховано що закінчення строку користування приміщенням не позбавляє орендаря обов`язку сплачувати орендну плату а до моменту повернення приміщення - всі інші платежі за весь строк (п. 9.4 Договору), при цьому судом не наведено жодного обґрунтування відмови в задоволенні вимог за період з 01.12.2019 по 02.01.2020 включно.

Щодо вимог Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» скаржник зазначив, що цей кредитор і боржник є пов`язаними між собою особами; договору поворотної фінансової допомоги №191101-15 від 11.01.2019 надано не було як і документів, що підтверджують наявність заборгованості, натомість суд взяв до уваги договір відступлення права вимоги №16/03-3 упт, який підтверджує лише заміну сторони у зобов`язанні; з наявних документів неможливо встановити, яким чином утворилась заборгованість, вказана у договорі №16/03-2 упт відступлення права вимоги від 16.03.2020 та договорі №16/03-1 упт відступлення права вимоги від 16.03.2020.

Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорос» скаржник зазначив, що судом було взято до уваги лише сам факт заміни сторони у зобов`язанні на Боржника (договір про переведення боргу №1-пд від 28.02.2020 та договір про переведення боргу №2-пд від 16.03.2020) та не враховано, що ця особа і боржник є пов`язаними особами., і не перевірено повноваження керівників боржника і цієї особи на укладення договору про переведення боргу №1-пд від 28.02.2020.

Зміст та обґрунтування відзиву боржника на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві боржник просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись, зокрема на те, що договір уступки права вимоги №01/04упт від 01.04.2019 є основним договором, за яким боржнику відступлено право вимоги за договором поворотної фінансової допомоги №191101-15 від 11.01.2019; крім договорів уступки права вимоги №01/04упт від 01.04.2019, №16/03упт від 16.03.2020 наявність заборгованості в сумі 3 008 788, 11 грн. підтверджується угодою про залік зустрічних однорідних вимог від 18.03.2020, а акт звірки розрахунків, підписаний ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» та боржником із зазначенням суми заборгованості в розмірі 3 008 788, 11 грн.

Боржник також зазначає, що за договором переведення боргу №1-пд від 28.02.2020, він перевів свій борг на ТОВ «Корум Сорос», а в свою чергу, за погашення останнім боргу перед ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» боржник зобов`язувався сплатити ТОВ «Корум Сорос» у строк до 30.04.2020 гроші в сумі 609 855 412, 59 грн.; за результатами заліку зустрічних однорідних вимог була підписана відповідна угода від 18.03.2020, внаслідок чого сума заборгованості була частково погашена, а залишок боргу склав 7 973 013, 43 грн.; основним договором, у зв`язку з невиконанням якого виникли грошові вимоги ТОВ «Корум Сорос» до боржника є договір переведення боргу №2-пд від 16.03.2020, який було надано разом з актом звірки розрахунків, підписаним боржником і ТОВ «Корум Сорос», а також угодою про залік зустрічних однорідних вимог.

Крім того, боржник зазначає, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у визнанні вимог по сплаті неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, оскільки одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном, є неможливим, оскільки є притягненням до подвійної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Відмова в задоволенні у стягненні суми 20 523, 72 грн. є обґрунтованою, оскільки 02.01.2020 - це день звільнення орендарем приміщення, тобто фактичного виконання зобов`язання, і він не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Зміст та обґрунтування відзиву Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» зокрема, зазначає, що грошові вимоги до боржника в сумі 3 008 788, 11 грн. виникли у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань по оплаті за відступлене право вимоги за договором 01/04 від 01.04.2019 (основний договір, а не №191101-15 від 11.01.2019, як зазначив апелянт). По сумі заборгованості за цим договором боржник частково розрахувався з кредитором шляхом заліку однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України (угода про залік зустрічних вимог від 18.03.2020), залишок заборгованості в сумі 3 008 788, 11 грн. залишився неоплаченим, що підтверджується також актом звірки розрахунків між сторонами.

Відтак, у ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» є вимога до боржника у розмірі 3 008 788, 11 грн., що є непогашеним зобов`язанням останнього за викуп права вимоги (у розумінні статті 512 Цивільного кодексу України) по договору №01/04упт від 01.04.2019.

Зміст та обґрунтування відзиву ТОВ «Корум Сорос» на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві ТОВ «Корум Сорос», зокрема, зазначає, що його грошові вимоги до боржника виникли у зв`язку з невиконанням останнім зобов`язань за договором переведення боргу №1-пд від 28.02.2020, договором переведення боргу №2-пд від 16.03.2020 та договором доручення №КМ/001-20 від 02.01.2020. Крім того, 18.03.2020 між боржником та ТОВ «Корум Сорос» 18.03.2020 було укладено договір про зарахування зустрічних вимог, згідно якого залишок грошових вимог ТОВ «Корум Сорос» до боржника за договором про переведення боргу №1-пд від 28.02.2020 складає 7 973 013, 43 грн. До того ж, ці вимоги визнані боржником, а ТОВ «Корум Сорос» надав на огляд суду першої інстанції достатні, належні та достовірні докази, які фактично відображають та підтверджують наявність грошових вимог до боржника.

Висновки апеляційного господарського суду за результатами апеляційного провадження.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 10.07.2014 між ініціюючим кредитором (Орендодавцем) та боржником (Орендарем) був укладений договір оренди нежитлового приміщення (том 1 а.с. 80-95) згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування приміщення загальною площею 1733,00 (одна тисяча сімсот тридцять три) квадратних метрів на п`ятому поверсі адміністративного будинку та їдальні (літ. Б), загальною площею 23306 (двадцять три тисячі триста шість) квадратних метрів.

Згідно з п. 10.2. Договору, строк оренди починається з моменту прийняття Орендарем Приміщень за актом приймання-передачі (том 1 а.с. 94) та закінчується 09.09.2019.

Кредитор листом вих. №58 від 19.06.2018 (том 1 а.с. 102) повідомив боржника про припинення дії Договору в односторонньому порядку з 16.12.2018, таким чином, строк дії Договору припинився 16.12.2018.

Разом з тим, 16.12.2018 Орендар не звільнив орендовані Приміщення, а орендовані приміщення були звільнені Орендарем лише 02.01.2020 (акт повернення приміщень від 02.01.2020, том 1 а.с. 113).

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що згідно умов договору, у випадку, якщо Орендар з будь-яких причин не повертає Приміщення Орендодавцю після закінчення строку користування, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю плату за оренду та всі інші платежі за весь строк до моменту фактичного повернення Приміщень Орендодавцю (п. 9.4 договору).

Крім того, плата за оренду, відповідно до п. 3.4. Договору, розраховується відповідно до Додатку 2 до Договору. Іншими платежами, згідно з п. 3.6. Договору та Додатком 2 до Договору, є витрати на комунальні послуги, які обчислюються на підставі виставлених Орендодавцем рахунків згідно отриманих від Орендодавця розрахунків фактичних витрат, а також у випадку встановлення Орендодавцем лічильників - на підставі їх показників.

Таким чином, оскільки строк дії Договору припинено 16.12.2018, а Орендар не повернув Орендодавцю приміщення після закінчення строку користування, відповідно до п. 9.4 Договору Орендар був зобов`язаний сплатити Орендодавцю плату за оренду (плату за фактичне користування Приміщенням) та всі інші платежі за весь строк до моменту фактичного повернення Приміщень Орендодавцю, однак в період з 16.12.2018 по 02.01.2020 року Орендар здійснював відповідні платежі на рахунок Орендодавця.

В той же час кредитор нараховував боржнику неустойку у розмірі подвійної плати за користування приміщенням, посилаючись на ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, та у зв`язку з тим, що приміщення Боржником було звільнено 02.01.2020, нарахував останньому 745 050,57 грн. заборгованості зі сплати основного зобов`язання за фактичне користування приміщення, яка складається з:

- заборгованості за фактичне користування Приміщенням відповідно до п. 9.4. Договору в період з 01.12.2019 по 31.12.2019 у розмірі 625 679,93грн;

- заборгованості за фактичне користування Приміщенням відповідно до п. 9.4. Договору в період з 01.01.2020 по 02.01.2020 у розмірі 41 048,07грн.,

а також заявив вимоги зі сплати неустойки у розмірі 7 870 821,77 грн., яка складається з сплати неустойки у розмірі подвійно плати за користування приміщенням на підставі ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України за період з 01.05.2019 (оскільки за результатами розгляду справи № 910/2972/19 та справи № 910/7231/19, Господарським судом міста Києва, було ухвалено стягнути з Боржника неустойку передбачену ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, в розмірі що підлягає сплаті Боржником після проведеного зарахування за період з січня 2019 року (справа № 910/2972/19) та за період з лютого 2019 по квітень 2019 року (справа № 910/7231/19) по 02.01.2020.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що згідно із статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Отже, неповернення майна з орендного користування у визначений договором оренди строк є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по сплаті за фактичне користування приміщенням відповідно до пункту 9.4 договору та оплаті неустойки за користування приміщенням з 01.12.2019 по 31.12.2019, а також з 01.01.2020 по 02.01.2020 (том 3 а.с. 42-46), який було досліджено та проаналізовано апеляційним господарським судом.

Відповідно до наведених розрахунків, розмір заборгованості боржника перед кредитором за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 (у вигляді неустойки в розмірі подвійної плати) складає 1 251 359, 86 грн., а також з 01.01.2020 по 02.01.2020 (з врахуванням неустойки), а всього на суму 1 333 456 грн.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення з боржника заборгованості (з врахуванням неустойки) за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 а також з 01.01.2020 по 02.01.2020 (в силу п.9.4 договору та акту повернення приміщень від 02.01.2020), підлягає скасуванню, а вимоги ініціюючого кредитора в цій частині у сумі 1 333 456 грн. - задоволенню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Стосовно вимог ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» та ТОВ «Корум Сорос», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду враховує положення статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у даному випадку - договори, на підставі яких ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» та ТОВ «Корум Сорос» набули право вимоги до боржника) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що №01/04упт від 01.04.2019 та №1-пд від 28.02.2020 недійсними в судовому порядку не визнавались, є чинними та такими, що породжують для сторін, що їх уклали відповідні права та обов`язки.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, що вимоги ПрАТ «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» та ТОВ «Корум Сорос» є обґрунтованими та такими, що підлягають включенню в реєстр кредиторів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, посилання та доводи скаржника частково не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судового рішення під час апеляційного провадження.

Разом з тим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не є такою, що вимогам закону відповідає

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення не було дотримано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» задовольнити частково. Ухвалу Господарського суду міста києва від 27.05.2020 в частині відмови у визнанні кредитором на суму 1353980,04 грн. скасувати та прийняти нове рішення про визнання кредитором Приватне акціонерне товариство «Діпробудмашина» з грошовими вимогами 1333456 грн. шостої черги. Зобов`язати арбітражного керуючого внести зміни до реєстру, включивши дану суму вимог.

В іншій частині апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» відмовити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 залишити без змін в частині інших вимог.

Матеріали справи №910/3930/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

О.С. Копитова