ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Справа№ 907/177/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Довбні А.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 05.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019

у справі №907/177/19 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про визнання Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції позивача

В судовому засіданні 05.11.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції позивача.

Позов обґрунтований тим, що згідно Кодексу газорозподільних систем передбачено, що доступ газодобувних підприємств та виробників біогазу чи іншого виду газу з альтернативних джерел, а також суміжних операторів газорозподільної системи з метою забезпечення передавання видобутого (виробленого) ними газу в ГРМ та відповідно отримання газу з ГРМ надається за умови та на підставі укладеної ними з Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключені їх об`єкти) технічної угоди про умови приймання-передачі газу ГРМ, яка укладається з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Посилаючись на положення Кодексу газорозподільних систем та ст.ст. 179, 181 ГК України позивач просить визнати Технічну угоду про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №907/177/19 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що сторонами не була досягнута згода з усіх істотних умов господарського договору, а тому позовна вимога про визнання Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції позивача є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був встановити, що нормою абз. 2 п. 2 гл. 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ, в силу норм Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», закріплено пряму вказівку Закону щодо обов`язковості укладення Технічної угоди для оператора ГРМ та газодобувного підприємства, а відтак посилання позивача на норми ч. 3 ст. 179, ч. 7 ст. 181 ГК України є обґрунтованими.

На переконання скаржника, запропонована та підписана позивачем Технічна угода про умови приймання - передачі газу газорозподільною системою відповідає вимогам та формі, що встановлює Кодекс ГРМ, та відповідає нормам Закону України «Про ринок природного газу», ГК України та ЦК України.

Зауважує, що судом не надано належної правової оцінки факту прострочення відповідачем встановленого ст. 181 ГК України 20 - ти денного строку на оформлення та надіслання відповіді з протоколом розбіжностей, в той час, як відповідачем на адресу позивача направлено підписану з обох сторін угоду, зазначений пропуск оформлення відповідачем протоколу розбіжностей до угоди, що визнається відповідачем та вказує на відсутність у позивача підстав для розгляду даного протоколу розбіжностей, а підписана двома сторонами угода свідчить про визнання відповідачем факту її укладання в редакції позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує, що Технічна угода не рекомендована, не затверджена як типова чи примірна, ані Кабінетом Міністрів України, ані уповноваженим ним або законом органами виконавчої влади, а тому її положення не можуть бути обов`язковими для відповідача.

Вказує, що позивач не прийняв запропоновані відповідачем розбіжності, не намагався їх узгодити шляхом переговорів, а звернувся до суду з вимогою визнати технічну угоду укладеною в редакції позивача, керуючись ст.ст. 179, 181, 184 ГК України.

У додаткових поясненнях представник відповідача заперечує проти застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2019 у справі №925/916/17.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі №907/177/19 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 06.02.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, 05.03.2020 оголошено перерву у справі, останній раз на 09.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 повідомлено учасників справи №907/177/19, що судове засідання, призначене на 09.04.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID - 19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), продовження карантину до 24 квітня та запровадження режиму надзвичайної ситуації на всій території України, зазначено, що про дату та час наступного судового засідання у справі №907/177/19 учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 розгляд справи призначено на 02.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 розгляд справи призначено на 23.07.2020, у зв`язку з виходом суддів Cкрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. у відпустку з 30.06.2020 по 13.07.2020 включно.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020, 17.09.2020 у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 05.11.2020.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.11.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та в додатково поданих поясненнях, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.11.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додатково поданих поясненнях, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню "Закарпатгаз" (змінено найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз") (надалі по тексту - позивач), листом від 04.02.2019 № 88002.4-Сл-0434-0219 направило на адресу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі по тексту - відповідач) пропозицію укласти Технічну угоду про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою разом з проектом угоди з Додатком №1 та Протоколом погодження відбору проб природного газу.

У відповідь на вказаний лист-пропозицію відповідач направив позивачу лист від 01.03.2019 № 2-24-2-02-517 із підписаною Технічною угодою разом з протоколом розбіжностей.

Протокол розбіжностей до Технічної угоди складено у зв`язку з незгодою відповідача із запропонованою редакцією пункту 5 Технічної угоди - "у разі надходження газу в ГРМ, параметри якого не відповідають параметрам, визначеним в пункті 1 цього розділу, сторони здійснюють перерахунок об`єму газу, який надійшов до ГРМ за період, починаючи з дати останнього погодження сторонами місячного паспорта ФХП природного газу, а Оператор ГРМ отримує від ГДП, ВБГ чи суміжного Оператора ГРМ компенсацію, яка розраховується відповідно до глави 3 розділу VIII Кодексу газорозподільних систем" та запропонував зазначений пункт проекту Технічної угоди видалити, а також внести додаткові пункти (Р.І, п.3, Р.І, п.4) та змінити пункт 6 розділу ІІІ.

Позивач не погоджується із виключенням пункту 5 проекту Технічної угоди, оскільки на його думку вказаний пункт відповідає умовам Кодексу газорозподільних систем та не передбачає будь-яких розрахунків за отриманий природний газ, а виключно встановлює право оператора газорозподільної системи на отримання компенсації за отриманий неналежної якості природний газ, а тому звернувся до суду з вимогою визнати Технічну угоду про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, Закон України "Про ринок природного газу", інші закони України та міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, серед іншого засновані на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу.

На виконання ст. 41 Закону України "Про ринок природного газу" постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі по тексту - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2494 був затверджений Кодекс газорозподільних систем.

У відповідності до підпункту 2 пункту 1 Кодексу газорозподільних систем (надалі по тексту - Кодекс) цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Згідно з п.3 гл.1 Розділу 1 Кодексу ГРМ, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи.

Абзацом 2 п. 2 гл. 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ визначено, що доступ газодобувних підприємств (далі - ГДП) з метою забезпечення передавання видобутого (виробленого) ними газу в ГРМ та відповідно отримання газу з ГРМ надається за умови та на підставі укладеної ними з Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключені їх об`єкти) технічної угоди про умови приймання- передачі газу ГРМ, яка укладається з урахуванням вимог глави 2 цього розділу.

Відтак, Кодекс ГРМ встановлює обов`язкову умову для надання Оператором ГРМ доступу газодобувним підприємствам до ГРМ - укладення технічної угоди про умови приймання-передачі газу ГРМ.

На виконання абз. 2 п. 2 Глави 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ та у відповідності до ст.181 ГК України, 04.02.2019 ПАТ «Закарпатгаз» надіслало на адресу AT «Укргазвидобування» Технічну угоду про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою (далі - Технічна угода).

Технічна угода, яка була направлена позивачем відповідачу повністю відповідала формі, викладеній у Додатку 2 Кодексу ГРМ.

Зокрема, в п. 5 Розділу 2 Технічної угоди містилася наступна умова: «У разі надходження газу в ГРМ, параметри якого не відповідають параметрам, визначеним в пункті 1 цього розділу, сторони здійснюють перерахунок об`єму газу, який надійшов до ГРМ за період, починаючи з дати останнього погодженого сторонами місячного паспорта ФХП природного газу, а Оператор ГРМ отримує від ГДП, ВБГ чи суміжного Оператора ГРМ компенсацію, яка розраховується відповідно до глави 3 розділу 8 Кодексу газорозподільних систем».

Розділ 8 Кодексу ГРМ визначає основні вимоги щодо якості природного газу в газорозподільних системах.

Згідно з абз. 2 п. 1 гл. 1 розділу 8, порядок взаємовідносин Оператора ГРМ з газодобувним підприємством та виробником біогазу або іншого виду газу з альтернативних джерел, що в установленому законодавством порядку підключений до ГРМ, а також із суміжним Оператором ГРМ щодо якості природного газу, який подається до ГРМ, регулюється цією главою та технічною угодою.

Пунктом 2 гл. 1 Розділу 8 Кодексу ГРМ визначено, що чисельні значення фізико-хімічних показників природного газу, що подається до газорозподільної системи від ГДП чи ВБГ (суміжного Оператора ГРМ), повинні відповідати параметрам та принципам, визначеним в Кодексі ГТС, як для точок виходу з ГТС, за виключенням вимог вмісту меркаптанової сірки.

Якщо природний газ, що не відповідає зазначеним вимогам, був завантажений в газорозподільну систему з причин, що не залежать від Оператора ГРМ, він має право на компенсацію, яка розраховується відповідно до глави 3 цього розділу.

Глава 3 Розділу 8 Кодексу визначає додаткову компенсацію за недотримання параметрів якості природного газу. Оплата додаткової компенсації проводиться щомісяця, у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, окремо по кожному параметру якості щодо природного газу. Обсяг природного газу з недотриманим значенням параметру якості Q і визначається щодо газодобувного підприємства - починаючи з дати останнього погодженого з Оператором ГРМ місячного паспорта ФХП до моменту усунення невідповідності параметрам якості природного газу (п. 6 гл. 3 розділу VIII Кодексу).

Відтак, викладена в п. 5 Розділу 2 направленої на адресу відповідача Технічної угоди умова щодо отримання Оператором ГРМ від ГДП компенсації, у разі завантаження в ГРМ природного газу, який не відповідає вимогам щодо якості, повністю відповідає нормам Кодексу ГРМ.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 179 ГК України).

11.03.2019 на адресу позивача надійшов лист відповідача №2-24-2-02-517 від 01.03.2019 з підписаною відповідачем Угодою та протоколом розбіжностей до неї.

У протоколі розбіжностей відповідач заперечує щодо цього пункту 5 Технічної угоди, оскільки вважає, що «компенсації передбачені Кодексом газорозподільних систем є фінансовою стороною взаємовідносин між Сторонами і вноситься в разі необхідності в договори, де передбачені грошові розрахунки, технічна угода не є документом для грошових розрахунків. Згідно з п. 3 гл. 2 P.VI Кодексу ГРМ технічною угодою про умови приймання-передачі газу ГРМ між сторонами не здійснюються розрахунки за природний газ».

Такі твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки вказаний пункт угоди в редакції позивача, по перше, відповідає вищеописаним умовам Кодексу ГРМ, по друге, не передбачає будь-яких розрахунків за отриманий природний газ, а виключно встановлює право Оператора ГРМ на отримання компенсації за отриманий неналежної якості природний газ.

Суть даного положення не зводиться та не ставиться в залежність від стягнення суми боргу за невиконання певних зобов`язань за договором, а встановлює лише право на стягнення компенсації за отримання неналежної якості природного газу, оскільки навіть у разі порушення відповідачем зобов`язань за договором не факт, що така компенсація добровільно буде сплачена відповідачем або ж стягнута за рішенням суду в судовому порядку та фактично виконана.

Вказане положення є гарантією від можливих зловживань відповідача у разі порушення ним зобов`язань.

Крім того, відповідач пропонує внести зміни в абз. 1 п. 6 розділу III Технічної угоди, а саме доповнити та змінити вказаний абзац словами «У разі необхідності різкої зміни обсягів відбору газу (більше ніж 50% середньодобового) газорозподільне підприємство зобов`язано попередити про це газовидобувне підприємство не пізніше ніж за п`ять діб до зміни обсягів відбору газу. У разі недотримання газорозподільним підприємством цих умов газовидобувне підприємство не несе відповідальності за похибки в обліку газу, що викликані вищезгаданими причинами. Байпасні трубопроводи повинні бути відключені шляхом закриття кранів. Крани повинні бути опломбовані представниками обох Сторін. Збереження пломб забезпечує власник ПППГ. Байпасні лінії повинні бути обладнанні манометрами для контролю щільності байпасних кранів».

При цьому, нормативного посилання на Кодекс ГРМ чи будь-який інший нормативно-правовий акт відповідачем не наведено.

Запропонований відповідачем протокол розбіжностей суперечить вимогам Кодексу ГРМ та формі угоди, що встановлена додатком 2 до Кодексу, що і стало підставою звернення до суду із позовом про визнання технічної угоди укладеною в редакції позивача.

Суд першої інстанції не врахував та не надав оцінку тому, що Кодекс ГРМ виданий на виконання та відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про природні монополії", Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 № 715 та є спеціальним нормативно-правовим актом в системі законодавства про ринок природного газу відповідно до наступних положень чинного законодавства.

Стаття 4 ЦК України передбачає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 4 ЦК України визначено, що інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначає правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення.

Частина 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначає, що НКРЕКП (далі також - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу», державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено основні завдання Регулятора, до яких належить, зокрема, затвердження Кодексів газотранспортних систем, Кодексу газорозподільних систем, Кодексів газосховищ та кодексу установки LNG (п.6).

Статтею 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, серед іншого, розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема, кодекси газорозподільних систем.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» регулятор на своїх засіданнях, зокрема, приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції.

Відтак, затверджений НКРЕКП Кодекс ГРМ є спеціальним нормативно-правовим актом, який в силу прямої вказівки Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулює правовідносини між Оператором ГРМ - AT «Закарпатгаз» та газовидобувним підприємством - AT «Укргазвидобування».

Пункт 1 глави 1 розділу 1 Кодексу передбачає, що технічна угода про умови приймання - передачі газу газорозподільною системою - письмова угода між Оператором ГРМ та суміжним суб`єктом ринку газу, крім споживачів та Оператора ГТС, яка укладається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Кодексу, та визначає порядок приймання-передачі природного газу між сторонами.

Нормою абз. 2 п. 2 гл. 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ визначено, що доступ газодобувних підприємств з метою забезпечення передавання видобутого (виробленого) ними газу в ГРМ та відповідно отримання газу з ГРМ надається за умови та на підставі укладеної ними з Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключені їх об`єкти) технічної угоди про умови приймання-передачі газу ГРМ, яка укладається з урахуванням вимог глави 2 цього розділу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що Кодекс ГРМ не містить обов`язкової вказівки щодо укладення технічної угоди, та не містить вказівки щодо обов`язковості форми технічної угоди, викладеної у додатку №2 Кодексу ГРМ, спростовується вищенаведеними нормами Кодексу ГРМ, які судом першої інстанції не застосовані до спірних правовідносин, що свідчить про неправильне застосуванням норм матеріального права.

Частиною 3 ст. 179 ГК України передбачено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

З огляду на наведене, нормою абз. 2 п. 2 гл. 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ чітко визначено обов`язок Оператора ГРМ та газодобувного підприємства щодо укладення технічної угоди у відповідності до Кодексу ГРМ, та застосування цієї норми Кодексу ГРМ повністю узгоджується з нормами ст.ст. 179, 187 ГК України.

Відтак, суд першої інстанції мав встановити, що нормою абз. 2 п. 2 гл. 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ, в силу норм Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», закріплено пряму вказівку закону щодо обов`язковості укладення Технічної угоди для Оператора ГРМ та газодобувного підприємства, а, відтак, посилання позивача на норми ч. 3 ст. 179 та ч. 7 ст. 181 ГК України є обґрунтованими.

Частиною 4 ст. 181 ГК України встановлено двадцятиденний строк, у який за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

У порушення даної норми відповідачем пропущено 20-ти денний строк направлення договору з протоколом розбіжностей позивачу, що відповідачем визнається, відтак, в розумінні ст. 75 ГПК України, даний факт не потребує доказування.

В той же час, відповідачем в адресу позивача направлено підписану з обох сторін Угоду. Зазначений пропуск оформлення відповідачем протоколу розбіжностей до Угоди, що визнається відповідачем, вказує на відсутність у позивача підстав для розгляду даного протоколу розбіжностей, а підписана двома сторонами Угода - свідчить про визнання відповідачем факту її укладення у редакції позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 645 ЦК України якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено своєчасно, але одержано із запізненням, особа, яка зробила пропозицію укласти договір, звільняється від відповідних зобов`язань, якщо вона негайно повідомила особу, якій було направлено пропозицію, про одержання відповіді із запізненням. Відповідь, одержана із запізненням, є новою пропозицією.

Так, лист з протоколом розбіжностей відповідачем було відправлено 04.03.2019, тоді як останнім днем строку його направлення було 26.02.2019. Водночас, одержана із запізненням відповідь, може вважатись новою пропозицію, якщо вона була своєчасно відправлена, але не своєчасно отримана.

Відтак посилання відповідача на ч. 3 ст. 645 ЦК України щодо нібито необхідності згоди позивача для того, щоб договір (угода) вважалась укладеною, незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням, є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову прийняте шляхом неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на судові рішення у справі № 820/370/16 є безпідставними, оскільки вказані судові рішення не стосуються взагалі предмета спору у даній справі, спір у справі № 820/370/16 є адміністративним та не належить до господарської юрисдикції, а висновки, викладені у даному рішенні, не є обов`язковими для застосування.

Крім цього, безпідставним є посилання відповідача на те, що в даному випадку не може бути застосований висновок Касаційного господарського суду Верховного Суду у складі об`єднаної палати у справі № 925/916/17, оскільки в даному рішенні чітко було висловлено правову позицію, про те що сторони у спорі зобов`язані укласти один із договорів, що передбачений пунктом 2 розділу III "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС, як такий, що вимагається законом.

Пунктом 2 розділу III "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС передбачено таке: власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у Додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Зазначеним нормативним актом (Кодексом газорозподільних систем) передбачено виключний перелік трьох видів договорів, які є обов`язкові для укладення між власником газорозподільної системи та оператором газорозподільної системи, або договір відчуження газопроводу шляхом купівлі-продажу. Також, є обов`язковим дотримання форми таких договорів, яка визначена у Додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Отже, сторони спору у даній справі зобов`язані укласти один із договорів, що передбачений пунктом 2 розділу III "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС, як такий, що вимагається законом.

Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати положення частини 3 статті 179 Господарського кодексу України та за наявності переддоговірного спору щодо укладення конкретного виду договору, передбаченого у цьому виключному переліку розглянути його з дослідженням усіх спірних умов договору».

Таким чином, у справі за подібних спірних правовідносин, Верховний Суд висловив чітку позицію про те, що Кодекс ГРМ є нормативно-правовим актом та встановлені ним форми договорів є обов`язковими як такі, що вимагаються законом, зокрема спеціальними нормативно-правовим актами, якими є Закон України «Про ринок природного газу» та Кодекс газорозподільних систем.

Пункт 1 глави 1 розділу 1 Кодексу передбачає, що «технічна угода про умови приймання - передачі газу газорозподільною системою - письмова угода між Оператором ГРМ та суміжним суб`єктом ринку газу, крім споживачів та Оператора ГТС, яка укладається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Кодексу, та визначає порядок приймання-передачі природного газу між сторонами».

Абзацом 2 пункту 2 Глави 1 Розділу VI Кодексу передбачено, що доступ газодобувних підприємств та виробників біогазу чи іншого виду газу з альтернативних джерел, а також суміжних операторів газорозподільної системи з метою забезпечення передавання видобутого (виробленого) ними газу в ГРМ та відповідно отримання газу з ГРМ надається за умови та на підставі укладеної ними з Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключені їх об`єкти) технічної угоди про умови приймання-передачі газу ГРМ, яка укладається з урахуванням вимог глави 2 цього розділу. Форма Угоди визначена додатком 2 до Кодексу. Запропонована позивачем редакції Угоди повністю відповідає редакції додатку 2 до Кодексу.

Аналіз наведених правових норм Кодексу ГРМ повністю узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 31.05.2019 в справі № 925/916/17.

Водночас, не заслуговує на увагу посилання як відповідача, так і суду першої інстанції на те, що безпосередньо Кодекс не врегульовує відносини оператора ГРМ з газодобувними підприємствами щодо процедури укладення Технічної угоди, а також не визначає, що форма Технічної угоди викладена у додатку № 2 Кодексу є типовою чи обов`язковою для використання суб`єктами господарювання, а тому порядок укладення Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою визначається за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, з таких підстав.

Розвиваючи ринкові відносини у сфері видобутку, транспортування та розподілу природного газу законодавцем було прийнято ряд законів, які звузили свободу сторін при укладенні договору на ринку природного газу, передбачену ст. 627 ЦК України, що також відповідає суспільним інтересам формування ринкової економіки.

Одним з важливих законів, прийнятих на формування ринкових відносин у галузі добування, транспортування, постачання та розподілу природного газу є Закон України "Про ринок природного газу", який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатності цього ринку до інтеграції з ринками природного газу держав-сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Адаптація законодавства України про ринок природного газу до законодавства ЄС (третього Енергопакету ЄС) передбачає, насамперед, законодавче закріплення газового розмежування (анбандлінгу), тобто відокремлення діяльності з розподілу газу від діяльності з його видобування, постачання, зберігання і транспортування. Ця мета визначає побудову системних договірних відносин на ринку між його різними учасниками (як власниками газорозподільних мереж, так операторами газорозподільних мереж).

Законом України "Про ринок природного газу" визначено спеціальні вимоги до оператора газорозподільної системи, який є суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 17 статті 1 Закону).

Так, відповідно до статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про ринок природного газу", регулятор затверджує Кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Кодекс газорозподільних систем повинен містити такі положення: основні правила технічної експлуатації газорозподільних систем, планування, оперативно-технологічного управління та розвитку газорозподільних систем та механізми нагляду за їх додержанням; умови, у тому числі комерційні та технічні, доступу до газорозподільних систем, включаючи комерційні та технічні умови приєднання нових об`єктів замовника до газорозподільної системи; правила обліку природного газу (у тому числі приладового); правила поведінки на випадок збоїв у роботі газорозподільних систем; порядок обміну інформацією з іншими суб`єктами ринку природного газу; інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.

Відповідно до статті 1, частини 2 статті 3, статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них.

Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є уповноваженим державою органом, який здійснює визначення ліцензійних умов провадження господарської діяльності в сфері надання послуг з розподілу природного газу та наділена компетенцією прийняття нормативно-правових актів (кодексів газорозподільних систем), які є обов`язковими для виконання учасниками ринку природного газу, діяльність яких ліцензується зазначеним державним органом.

Вказану правову позицію було висловлено також в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду у складі об`єднаної палати від 31.05.2019 у справі №925/916/17.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Технічна угода про умови-приймання передачі газу газорозподільною системою в редакції Позивача повністю відповідає формі, визначеній в Додатку № 2 до Кодексу ГРМ, який є спеціальним нормативно-правовим актом в системі законодавства про ринок природного газу, що регулює правовідносини між Позивачем - Оператором ГРМ та Відповідачем - газовидобувним підприємством AT «Укргазвидобування», в силу прямої вказівки Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а тому запропонована та підписана позивачем Технічна угода про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою відповідає вимогам та формі, що встановлює Кодекс ГРМ, та відповідає нормам Закону України «Про ринок природного газу», Господарському та Цивільному кодексам України.

Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 № 5-р/2019 є необґрунтованим, оскільки рішення Конституційного Суду України жодним чином не стосується постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, якою затверджено Кодекс газорозподільних систем, та автоматично не скасовує даний акт.

Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, якою затверджено Кодекс газорозподільних систем, є чинною, не визнана протиправною і не скасована у судовому порядку, а також не скасована на законодавчому рівні.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в ухвалі від 07.08.2020 у справі № 910/8276/19 за позовом АТ «Закарпатгаз» до AT «Укргазвидобування» про стягнення компенсації за недотримання параметрів якості природного газу у розмірі 489 030,01 грн.

Касаційний господарський суд Верховного Суду в ухвалі про відмову у відкритті касаційного провадження по справі № 910/8276/19 дійшов висновку про те, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 своєї чинності не втрачала, недійсною не визнавалась.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019 у справі № 1- 17/2018(5133/16), на яке посилається Акціонерне товариство "Укргазвидобування", визнано неконституційними відповідні положення Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" стосовно порядку організації діяльності Комісії.

Натомість положення зазначеного Закону щодо повноважень Комісії з розробки та затвердження нормативно-правових актів, зокрема, кодексів систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодексів газосховищ та установок LNG, підготовлених операторами, неконституційними не визнавались. Так, на теперішній час постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 своєї чинності не втрачала, недійсною не визнавалась.

Таким чином, доводи Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в частині неможливості застосування акту, який прийнятий органом, формування якого відбулось не в конституційний спосіб, є безпідставними, що також визначено в ухвалі Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 910/8276/19 та фактично додатково підтверджено позицію позивача, що рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 № 5-р/2019 автоматично не скасовує постанову НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, якою затверджено Кодекс газорозподільних систем.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий господарський суд не з`ясував всі істотні обставини справи та не надав належної оцінки доказам, представленим в обґрунтування заявленого позову, а тому прийняв судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №907/177/19 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 278, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №907/177/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №907/177/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Визнати Технічну угоду про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою укладеною в редакції ПАТ «Закарпатгаз», що відповідає формі встановленій Додатком 2 до Кодексу газорозподільних систем, що затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 N2494, а саме:

ТЕХНІЧНА УГОДА

про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою

м. Ужгород _____________

(місце укладення) (дата)

Газопромислове Управління «Львівгазвидобування» AT «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ЕІС-код 56X101 (далі - Сторона 1) в особі Директора Сендега О.С., що діє на підставі Довіреності № 2-ЗЗЗд від 27.12.2018р., з однієї сторони

і Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» ЕІС-код 56X01К (далі - Сторона 2) в особі Голови правління Шатило В.М., що діє на підставі Статуту, з іншої сторони (далі - Сторони) уклали цю Технічну угоду про таке.

І. Предмет Технічної угоди

1. Ця Технічна угода визначає порядок приймання-передачі природного газу (далі - газ) Стороною 1 до газопроводів Сторони 2. Перелік пунктів приймання-передачі природного газу на ГВС, ПВВГ, ГРС (далі - ПППГ), через які Сторона 1 передає газ Стороні 2, наведено в додатку до цієї Технічної угоди, який є невід`ємною її частиною.

2. На кожен ПППГ Сторони складають акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін зі схемою підключення ПППГ, у якій відображаються потоки газу, межі балансової належності, розташування засобів вимірювальної техніки (далі ЗВТ), газоспоживального чи газорегулюючного обладнання, їх послідовність, комутаційні з`єднання тощо.

ІІ. Якість газу

1. Фізико-хімічні показники (далі - ФХП) газу, що подається до газових мереж, періодичність їх" визначення та порядок контролю повинні відповідати вимогам, визначеним в Кодексі газорозподільних систем.

2. Визначення ФХП газу проводить власник ПППГ (Сторона 1). Місця відбору проб, періодичність визначення ФХП газу узгоджуються Сторонами окремим протоколом. Представники Сторони 2 мають право здійснювати контроль та бути присутніми при проведенні аналізів з визначання ФХП газу.

3. Сторона 1 до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, письмово надає Стороні 2 місячний паспорт-сертифікат якості газу за всіма погодженими місцями відбору проб за звітний місяць.

4. Сторони домовились, що у випадку передачі газу Стороною 1 до газопроводів Сторони 2, які не відповідають вимогам пункту 1 цього розділу, Сторона 2 залишає за собою право припинення приймання газу від Сторони 1.

5. У разі надходження газу в ГРМ, параметри якого не відповідають параметрам, визначеним в пункті 1 цього розділу, сторони здійснюють перерахунок об`єму газу, який надійшов до ГРМ за період, починаючи з дати останнього погодженого сторонами місячного паспорта ФХП природного газу, а Оператор ГРМ отримує від ГДП, ВБГ чи суміжного Оператора ГРМ компенсацію, яка розраховується відповідно до глави 3 розділу VIII Кодексу газорозподільних систем.

ІІІ. Пункти приймання-передачі газу

1. Вимірювання кількості газу, що передається через ПППГ, повинно здійснюватись або методом змінного перепаду тиску з використанням стандартних звужуючих пристроїв та автоматичних обчислювачів, або лічильниками газу з електронними коректорами відповідно до вимог чинної нормативної документації.

Вимірювання кількості газу, що передається через ПППГ після будівництва або реконструкції останніх, повинно проводитись:

за методом змінного перепаду тиску відповідно до вимог ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009;

при використанні лічильників газу відповідно до вимог МВУ 034/03-2008 або інших чинних нормативних документів.

ФХП газу для ПППГ приймаються за даними автоматичних потокових засобів вимірювання або хіміко-аналітичної лабораторії Сторони 1.

2. Умови і порядок визначення кількості переданого та прийнятого/переданого газу Стороною 1 через ПППГ повинні відповідати вимогам Кодексу газорозподільних систем та нормативно - правовим актам центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики в нафтогазовому комплексі.

3. Метрологічні характеристики засобів вимірювальної техніки повинні відповідати встановленим вимогам.

4. ПППГ, що знаходяться в господарському підпорядкуванні Сторони 1, повинні бути забезпечені достатньою кількістю ЗВТ для безперебійного виміру кількості та ФХП газу.

5. У разі виходу з ладу одного із ЗВТ, що входить до складу комерційного вузла обліку Сторони 1, кількість поданого газу визначається за даними дублюючих обчислювачів/коректорів, а за їх відсутності і неможливості розрахунків за взаємоузгодженою методикою - за середньодобовими (середньогодинними) даними попередніх п`ятикратних періодів звітного місяця.

6. Резервні вимірювальні трубопроводи на ПППГ повинні бути відключені методом закриття кранів до та після звужуючих пристроїв або лічильників газу. Включення в роботу та виключення вимірювальних трубопроводів повинно здійснюватись за домовленістю з іншою стороною. Повідомлення про ці роботи необхідно направити іншій стороні не менш як за 5 діб до початку вказаних робіт, крім аварійних випадків. Байпасні трубопроводи повинні бути відключені шляхом закриття кранів. Крани повинні бути опломбовані представниками обох Сторін. Збереження пломб забезпечує сторона, що здійснює замір. Байпасні лінії повинні бути обладнані манометрами для контролю щільності байпасних кранів.

Якщо є технологічна необхідність установлення після вузла обліку газоспоживаючого обладнання, це обладнання має бути забезпечене окремим вузлом обліку або за домовленістю Сторін обсяг споживання газу цим обладнанням визначається розрахунковим шляхом згідно з нормативними документами.

7. При введенні в комерційну експлуатацію нового або реконструйованого вузла обліку Сторона 1 викликає представників Сторони 2 для перевірки готовності введення в комерційну експлуатацію з оформленням двостороннього акта.

8. Сторона 2 може встановлювати на ПППГ дублюючі автоматичні обчислювачі/коректори.

Сторона 2 має право побудувати дублюючий вузол обліку за межами балансової належності газопроводів Сторони 1.

Дублюючі автоматичні обчислювачі/коректори повинні відповідати таким вимогам:

мати програмне забезпечення, сумісне з програмами опитування обчислювачів диспетчерських служб Сторони 1;

бути дозволеними за результатами відомчих випробувань для використання на виробничих об`єктах Сторони 1.

Установлення дублюючих обчислювачів/коректорів або вузлів обліку газу здійснюється відповідно до погоджених Стороною 1 технічного завдання та робочого проекту. Сторона 2 повинна за власні кошти розробити проект, провести його державну експертизу, установити обладнання та провести пусконалагоджувальні роботи.

У проекті дублюючого вузла обліку газу повинні бути відображені потоки газу, межі балансової належності, розташування ЗВТ газоспоживаючого чи газорегулюючого обладнання, їх послідовність, комутаційні з`єднання тощо.

Введення дублюючих обчислювачів/коректорів або вузлів обліку газу в експлуатацію оформлюється двостороннім актом.

Після введення в експлуатацію дублюючих обчислювачів/коректорів Сторона 2 повинна передати їх на обслуговування Стороні 1 відповідно до узгодженого Сторонами договору.

Взаємовідносини Сторін під час експлуатації дублюючих вузлів обліку газу регламентуються окремим договором.

У разі встановлення дублюючих обчислювачів/коректорів або вузлів обліку газу Сторони мають рівні права на отримання вихідної інформації та доступ до дублюючих вимірювальних комплексів.

9. Сторона 1 щодоби надає Стороні 2 інформацію про кількість газу, переданого через ПППГ.

У разі необхідності один раз на місяць Сторона 1 передає Стороні 2 в електронному вигляді інформацію, яка міститься в погодинних роздруківках, у повному обсязі (об`єм та параметри газу, характер і тривалість аварійних ситуацій та втручань).

Сторона 2 має право на безперервне отримання інформації в електронному вигляді. Для цього Сторона 2 повинна розробити проект системи передачі даних (обладнання, лінії зв`язку) та погодити його зі Стороною 1.

На підставі погодженого проекту Сторона 2 за власні кошти забезпечує придбання, установлення та налагодження системи передачі даних.

Інформація повинна надаватись з ПЕОМ, з якої здійснюється безпосереднє зчитування даних з обчислювачів та коректорів.

За необхідності сторони можуть підписати договір про захист конфіденційної інформації.

ІV. Порядок контролю за роботою вузлів обліку газу

1. Представники Сторони 2 мають право здійснювати періодичні перевірки ПППГ в присутності інженерно-технічного персоналу Сторони 1 згідно з річними графіками, погодженими керівниками Сторін.

2. У разі необхідності позачергової перевірки ініціатор перевірки письмово доводить це до відома іншої Сторони. Перевірка проводиться в присутності інженерно-технічного персоналу Сторони 1 не пізніше ніж у 5-денний строк з дня надходження письмового повідомлення.

У випадку виявлення недоліків, що впливають на правильність визначення кількості та якості газу, представники Сторони 2 складають двосторонній акт.

3. Перевірки можуть проводитись в будь-який час доби виключно в присутності інженерно- технічного персоналу Сторони 1.

4. Сторони мають право вимагати проведення позачергової повірки. Якщо результати повірки негативні, оплата за проведення позачергової повірки проводиться власником цих приладів, при позитивних результатах повірки - стороною, яка вимагала проведення позачергової повірки.

5. Заміна або ревізія вимірних діафрагм та ЗВТ проводиться стороною 1 у присутності уповноваженого представника сторони 2 в таких випадках:

під час періодичної повірки звужуючого пристрою дільниці;

у разі виробничої необхідності;

при аргументованій вимозі однієї із сторін.

У всіх випадках після закінчення вказаних робіт Сторона 2 має право опломбувати діафрагмовий вузол та ЗВТ з оформленням відповідного двостороннього акта. Забезпечення збереження пломби здійснює Сторона 1.

6. Спільна перевірка метрологічних характеристик ЗВТ проводиться еталонними засобами вимірювання. Еталонні засоби повинні бути повіреними відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності. Після закінчення спільної перевірки метрологічних характеристик ЗВТ представники обох Сторін підписують протокол перевірки. Представник Сторони 2 після закінчення перевірки має право опломбувати вимірювальні комплекси в робочому стані, про що складається відповідний акт. Забезпечення збереження пломб здійснює власник вузла обліку.

7. Якщо у погоджені терміни відповідно до річних графіків представник Сторони 2 не з`явився на ПППГ для проведення повірки чи калібрування вузла обліку газу або ЗВТ, то Сторона 1 - власник вузла обліку має право розпломбувати систему обліку, виконати її повірку (калібрування) і скласти протокол повірки (калібрування) в односторонньому порядку з позначкою в протоколі, що представник Сторони 2 для проведення повірки (калібрування) не з`явився.

8. У випадку нештатних ситуацій (вихід з ладу первинного перетворювача витратного параметра, схеми обчислювача, системи живлення та іскрозахисту) Сторона 1 - власник ПППГ повинна вжити термінових заходів щодо забезпечення нормальної роботи системи обліку газу, про що повідомляє Сторону 2 диспетчерськими каналами зв`язку та може в односторонньому порядку проводити калібрування приладів.

V. Оформлення актів приймання-передачі газу

1. Кількість переданого та прийнятого газу за календарний місяць визначається диспетчерськими службами Сторін на підставі показань вимірювальних комплексів комерційних вузлів обліку газу.

2. Контрактна година для всіх типів приладів обліку встановлюється з 05:00 всесвітньо координованого часу (далі - UTC) (з 07:00 за київським часом) дня до 05:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для зимового періоду та з 04:00 UTC (з 07:00 за київським часом) дня до 04:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для літнього періоду. Поточний (звітний) місяць закінчується о 05:00 UTC (07:00 за київським часом) для зимового періоду та о 04:00 UTC (07:00 за київським часом) для літнього періоду першого числа наступного місяця.

3. Місячний акт приймання-передачі газу (з розшифруванням за кожним ПППГ) складається та підписується представниками Сторін п`ятого числа місяця, наступного за звітним, у чотирьох примірниках українською мовою по два примірники кожній стороні. Підставою для складання місячних актів приймання-передачі газу є погодинні роздруківки з автоматичних обчислювачів для кожного комерційного вузла обліку газу. У разі допущення помилки в одному з місячних актів її треба виправити і оформити окремим протоколом.

4. Місячні акти приймання-передачі, оформлені та підписані представниками Сторін, та роздруківки з автоматичних обчислювачів повинні зберігатися у Сторін протягом одного року, після чого мають бути передані до архіву.

5. У разі непідписання Стороною 2 місячних актів приймання-передачі Сторона 1 оформлює акти в односторонньому порядку на підставі показників приладів обліку власника комерційного ПППГ, про що сповіщає Сторону 2. Указані односторонні акти вважаються чинними для Сторін і діють до їх скасування в установленому порядку.

6. У випадку розгерметизації, пошкодження трубопроводу чи іншої нештатної ситуації в місячному акті приймання - передачі газу враховуються обсяги газу на власні технологічні витрати та витрати Сторони 1 на ділянці від комерційного вузла обліку газу на ПППГ до межі балансового розмежування газопроводів.

VI. Відповідальність сторін

Сторони у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цією Технічною угодою несуть відповідальність згідно із законодавством.

VII. Форс - мажор

1. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цією Технічною угодою, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин.

2. Форс-мажорними обставинами є обставини, які виникли після підписання цієї Технічної угоди внаслідок не передбачених сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи пожежі, землетруси, повені, зсуви та інші стихійні лиха, вибухи, війни або військові дії.

Строк виконання зобов`язань відкладається на термін, протягом якого будуть діяти такі обставини. Строк для повідомлення між Сторонами про такі обставини до 14 днів з дати їх виникнення.

3. Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий компетентним органом.

VIII. Порядок вирішення спорів

1. Сторони дійшли згоди, що всі спори (розбіжності), які можуть виникнути при виконанні умов цієї Технічної угоди, повинні вирішуватись шляхом переговорів.

2. У разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів спірні питання передаються на розгляд до НКРЕКП або до суду для вирішення в установленому порядку.

3. При виникненні розбіжностей між Сторонами у частині обсягу переданого (прийнятого) газу вони підлягають договірному врегулюванню або врегулюванню НКРЕКП. До врегулювання розбіжностей обсяг переданого (прийнятого) газу встановлюється відповідно до показань приладів обліку власника комерційного ПППГ.

4. Сторона, яка не згодна з визначенням добової чи місячної кількості поданого газу, повинна заявити про це іншій Стороні протягом п`яти днів з дати оформлення акта або іншого документа, що підтверджує кількість поданого (прийнятого) газу.

5. Вирішення спірних питань щодо метрологічного стану вимірювальних дільниць може здійснюватися на підставі висновку відповідного територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології, до якого звертається заінтересована Сторона. Якщо одна зі Сторін не згодна із висновком цього органу, вона може звернутися до суду. До вирішення спору судом Сторони керуються вищевказаним висновком

ІХ. Інші умови

1. Ця Технічна угода складена у двох примірниках (по одному для кожної зі Сторін), які мають однакову юридичну силу.

2. Зміни та доповнення до цієї Технічної угоди вносяться за взаємним узгодженням Сторін та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

3. Сторони зобов`язуються повідомити одна одну про зміни свого найменування, своїх платіжних реквізитів, місцезнаходження (місця проживання), номерів телефонів, телефаксів та зміну форми власності, а також про всі інші зміни, які можуть вплинути на реалізацію цієї Технічної угоди та виконання зобов`язань за нею, у п`ятиденний строк з дня виникнення відповідних змін.

4. Дія цієї Технічної угоди припиняється за згодою Сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

5. У випадках, не передбачених цією Технічною угодою, Сторони керуються чинним законодавством України.

Х. Строк дії Технічної угоди

Ця Технічна угода набирає чинності з "___"_________ 20_____ року та вважається продовженою, якщо за місяць до закінчення року однією зі Сторін не буде заявлено про відмову від цієї Технічної угоди або її перегляд.

ХІ. Реквізити Сторін

Сторона 1:

ГПУ «Львівгазвидобування»

79000, м. Львів, вул. І. Рубчака, 27

р/р НОМЕР_1

ЗКПО 30019775

МФО 320478 у АБ «Укргазбанк»,

Ідентифікаційний номер 57

Тел.

____________________О.С. Сендега

М. П. (за наявності)

Сторона 2:

ПАТ «Закарпатгаз»

88015, м. Ужгород, вул. Погорелова, 2

р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ»

МФО 300647

Код

ІПН платника ПДВ 18

Світдоцтво платника ПДВ 100312094

тел.: (0312)61-94-02

___________________В.М. Шатило

М. П. (за наявності)

Додаток № 1 до Технічної угоди про умови приймання передачі газу газорозподільною системою №

від « » 2019 р.

Перелік пунктів приймання-передачі природного газу

№НайменуванняМісцезнаходженняТехнічне оснащення
1АГРС «Солотвино»с. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської областіВОГ змінного перепаду тиску з обчислювачем ФЛОУТЕК -ТМ №199

Сторона 1:

ГПУ «Львівгазвидобування»

79000, м. Львів, вул. І. Рубчака, 27

р/р НОМЕР_1

ЗКПО 30019775

МФО 320478 у АБ «Укргазбанк»,

Ідентифікаційний номер 57

Тел.

____________________О.С. Сендега

М. П. (за наявності)

Сторона 2:

ПАТ «Закарпатгаз»

88015, м. Ужгород, вул. Погорелова, 2

р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ»

МФО 300647

Код

ІПН платника ПДВ 18

Світдоцтво платника ПДВ 100312094

тел.: (0312)61-94-02

___________________В.М. Шатило

М. П. (за наявності)

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (88015, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Погорєлова, буд. 2, ) 1921,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (88015, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Погорєлова, буд. 2, ) 2881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази.

8. Матеріали справи №907/177/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 17.12.2020 після виходу судді Михальської Ю.Б. з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко