УХВАЛА

м. Київ

17.12.2020Справа № 910/19815/20

за заявою Приватного підприємства «КВВ»

особи, які можуть отримати статус учасника справи

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

15.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного підприємства «КВВ» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову до подання позову шляхом заборони Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» чинити перешкоди Приватному підприємству «КВВ» у питаннях доступу (актуалізації даних, розпорядження) до рахунку НОМЕР_1 , відкритому у філії РЦ АТ КБ «Приватбанк».

Заява обґрунтована наступним. Приватне підприємство «КВВ» є діючим клієнтом Приватбанку з 2010 року. 05.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. було посвідчено Свідоцтво (зареєстрованого у реєстрі за № 2429, спадкова справа № 7/2020), яким призначено управителя корпоративними правами Приватного підприємства «КВВ» з числа спадкоємців - ОСОБА_1 , до повноважень якої належить управління зазначеними корпоративними правами, які є у складі спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до акту опису спадкового майна від 05.08.2020 (зареєстрованого у реєстрі за № 2427) охорона майнових прав власника та управителем корпоративних прав ПП «КВВ» призначено ОСОБА_1 , зазначено, що повноваження управителя спадщини тривають до отримання свідоцтва про право на спадщину.

09.10.2020 на підставі рішення власника ПП «КВВ» № 09/10-2020 були винесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до виписки з ЄДР керівником ПП КВВ є ОСОБА_1 (дата внесення запису 12.10.2020 № 014009901).

13.10.2020 управителем ПП «КВВ» ОСОБА_1 , було встановлено неможливість здійснити розрахунки з рахунку НОМЕР_1 , відкритому у філії РЦ AT КБ «Приватбанку» причина: невідповідність даних в базі Приватбанку та ЄДР, а саме зміна директора.

ОСОБА_1 , як керівник ПП «КВВ» 22.10.2020, 29.10.2020, 04.11.2020 зверталася до відділення банку з метою актуалізації даних по Приватному підприємству «КВВ». Проте банком надано відповідь № 20.1.0.0.0/7-201104/11562 від 19.11.2020 на лист № 03/11 від 04.11.2020 про відмову в актуалізації даних за відсутності належних повноважень.

Позивач вважає дану відповідь необґрунтованою, що надана не по суті звернення, оскільки підставами для актуалізації даних та доступу до рахунку були саме призначення ОСОБА_1 управителем, а не спадкоємцем, що вказує про явно тп очевидно протиправні дії відповідача, з грубим порушення Закону України «Про звернення громадян».

Заявник зазначив, що має намір звернутись з позовом про визнання дій Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо неналежного розгляду звернення Приватного підприємства «КВВ» № 03/11 від 04.11.2020 протиправними.

Розглянувши заяву Приватного підприємства «КВВ» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, що не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Частиною 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2.102,00 грн.

Отже, за заяву про забезпечення позову належним до сплати є судовий збір в сумі 1.051,00 грн.

Заявниками доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі не подано. Разом з цим, до заяви подано клопотання, в якому заявник просить відстрочити або розстрочити сплату судового збору за подання даної заяви.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування поданої заяви про відстрочку або розстрочку сплати судового збору заявник посилається на те, що у ОСОБА_1 , до повноважень якої належить управління корпоративними правами Приватного підприємства «КВВ», відсутній доступ до рахунків підприємства.

Суд, дослідивши норми статті 8 Закону України «Про судовий збір» дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочки сплати судового збору заявнику, оскільки в даному випадку відсутні умови, передбачені чинним законодавством України для вчинення судом даної процесуальної дії, зокрема, предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. Підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування майнового стану заявника.

Тобто, передбачена законодавчо можливість відстрочки (розстрочки) судом від сплати судового збору не є безумовною підставою для її застосування судом у разі самого лише заявлення відповідного клопотання без підтвердження викладених доводів належними доказами.

Пунктом 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 р. № 01-06/2093/15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» роз`яснено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади).

Відтак, відстрочення, розстрочення, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком. При цьому, це право суду закон пов`язує із встановленням обставин, які свідчать про дійсну складність фінансового становища сторони, яка звертається з відповідним клопотанням.

Водночас, законом не визначено обставин, які беззаперечно свідчать про наявність у суду обов`язку вчинення відповідних дій, а обґрунтування відповідних обставин покладається на заінтересовану сторону.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади. Отже, самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочки сплати судового збору.

Суд зазначає, що заявником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність належних підстав для відстрочки або розстрочки сплати судового збору, а також не додано належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

Доказів, які б підтверджували неможливість сплати судового збору позивачем надано не було.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги недоведеність обставин, які перешкоджають сплаті судового збору в розумінні ст. 8 Закону України «Про судовий збір», клопотання Приватного підприємства «КВВ» про відстрочення або розстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Частиною 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на те, що заява Приватного підприємства «КВВ» про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 139 Господарського кодексу України, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає поверненню заявникам.

Керуючись ст.ст. 139, 140, 234 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Приватного підприємства «КВВ» про відстрочення або розстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

2. Заяву Приватного підприємства «КВВ» про забезпечення позову повернути.

Ухвала набрала чинності 17.12.2020. Ухвала підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня її підписання.

СуддяВ.В.Сівакова