ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2377/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Фізичної особи-підприємця Большакової Олени Вікторівни ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради (67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21)

про зобов`язання вчинити певні дії

за участю:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Історія справи.

1. Короткий зміст позовних вимог Фізичної особи-підприємця Большакової Олени Вікторівни.

13.08.2020р. Фізична особа-підприємець Большакова Олена Вікторівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради, в якій просить суд зобов`язати відповідача переукласти з Фізичною особою-підприємцем Большаковою Оленою Вікторівною договір оренди комунального майна від 31.08.2011р. без зміни предмету договору оренди комунального майна, змінивши умови у п. 4 "Термін оренди" підпункт 4.1. Термін дії даного договору оренди з 2 роки 11 місяців на 15 років.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2020р. відкрито провадження у справі №916/2377/20, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 09.09.2020р. об 11 год. 45 хв.

В судове засідання 09.09.2020р. представники сторін не з`явились.

Водночас 09.09.2020р. на електронну адресу суду від Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізній термін у зв`язку із неможливістю прибуття представника відповідача у судове засідання внаслідок зайнятості в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.09.2020р. було відкладено підготовче засідання у справі №916/2377/20 на "19" жовтня 2020 р. о 15:30.

16.10.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

19.10.2020р. електронним зв`язком до суду від позивача надійшло ще одне клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 19.10.2020р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 19.10.2020р. строк підготовчого провадження у справі №916/2377/20 продовжено на 30 календарних днів, відкладено підготовче засідання на "04" листопада 2020 р. об 11:30 та попередньо визначено дату та час для розгляду справи №916/2377/20 по суті на "11" листопада 2020р. об 11:30.

04.11.2020р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 04.11.2020р. судом закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду до розгляду по суті у засіданні суду на 11 листопада 2020р. об 11 год. 30 хв.

11.11.2020р. позивачем до суду було подано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів здійснення оплати орендної плати за період з квітня 2019р. по вересень 2020р.

Ухвалою суду від 11.11.2020р. судом оголошено перерву до 02.12.2020р. о 10 год. 30 хв.

У судове засідання 02.12.2020р. представник позивача не з`явився, натомість на електронну пошту суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі ФОП Большакової Олени Вікторівни.

Відповідач у судове засідання 02.12.2020р. не з`явився, про розгляд судом даної справи обізнаний, про причини відсутності не повідомляв.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Фізичної особи-підприємця Большакової Олени Вікторівни.

Фізична особа-підприємець Большакова Олена Вікторівна є орендарем нерухомого об`єкту комунальної власності у складі приміщення, загальною площею 28,9 кв.м., що розташоване за адресою: смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, вулиця Приморська 20 з 1996 року.

31.08.2011р. сторонами було переукладено договір оренди на умовах договору 2005 року із визначенням нового терміну дії договору 2 роки 11 місяців.

Орендоване майно ФОП Большаковою О.В. використовується у відповідності до цільового призначення, орендна плата сплачується в повному обсязі.

Водночас, 24 квітня 2020 року ФОП Большаковій О.В. від Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області надійшов лист № 269/01-27 від 23.04.2020 року, в якому орендодавець повідомив про відсутність у нього наміру продовжувати укладений договір з посиланням на п.9.4. договору.

Вимога про розірвання договору є необґрунтованою, оскільки підстави, перелічені у п.9.4. договору, відсутні.

Правовими підставами позову ФОП Большакова О.В., посилаючись на відповідну практику Верховного Суду, фактично визначає положення ст.777 ЦК України, оскільки зазначає про наявність у неї переважного права наймача на продовження орендних правовідносин.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

31 серпня 2011 року між Затоківською селищної радою Білгород-Дністровської міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Большакової Оленою Вікторівною (Орендар) було укладено договір оренди комунального майна, яким регулюються правовідносини, пов`язані з передачею Орендодавцем Орендарю згідно договору №4 оренди комунального майна від 20.04.2005р., укладеного між Орендодавцем та Орендарем, в строкове платне користування на 2 роки 11 місяців наступного нерухомого об`єкту комунальної власності: у складі приміщення, загальною площею 28, 9 кв.м., що розташоване за адресою: смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, вулиця Приморська, 20 (надалі об`єкт).

У цілому будинок побутового обслуговування за вищезазначеною адресою, частка якого є предметом цього договору, складається з зазначеного на схематичному плані під Літ "А" будинку побутового обслуговування, загальною площею 273,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 346 кв.м., яка у приватній власності не перебуває.

Відповідно до п. 1.1. договору зазначена частка будинку побутового обслуговування, яка передається в оренду, належить орендодавцю на праві Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САА №100459, виданого виконавчим комітетом Затоківської селищної ради міста Білгород-Дністровського Одеської області 07 вересня 2005 року, на підставі рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області від 22 липня 2005 року №242, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" 04 жовтня 2005 року в книзі: 1, номер запису: 125, реєстраційний номер: 11974403, номер витягу: 8532384.

Відповідно до п. 2.1. договору об`єкт передається Орендарю для розміщення перукарні.

Згідно п.п.3.1., 3.2. договору прийом-передача об`єкта здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується представниками сторін. Об`єкт вважається переданим Орендарю з моменту підписання акта прийому-передачі.

Положеннями п. 4.1. договору визначено, що термін дії договору оренди складає 2 роки 11 місяців з моменту підписання цього договору оренди та акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 4.2. договору, якщо орендар продовжує користуватися предметом цього договору після закінчення строку дії цього договору оренди, та за відсутності заперечень Орендодавця протягом місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором оренди.

За умовами п. 9.4. договору дія договору оренди припиняється шляхом надіслання письмового повідомлення у випадку невиконання зобов`язань по розділу 5 даного договору; закінчення терміну, на який він був укладений; загибелі або пошкодження об`єкта оренди, окрім випадків коли об`єкт оренди було застраховано; в разі порушення умов цього Договору, визначених в п. 7.1.; банкрутства Орендаря й в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Матеріали справи свідчать про те, що дія названого договору неодноразово продовжувалась сторонами.

Як свідчать матеріали справи, на адресу позивача надійшов лист Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області від 23.04.2020р. №269/01-27 (а.с.37), в якому відповідач повідомив ФОП Большакову О.В. про сплив строку дії договору 31.05.2020р., відсутність у Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області, як у власника комунального майна та орендодавця, наміру продовжувати договір оренди комунального майна від 31.08.2011р. та те, що договір буде припинено 31.05.2020р.

ФОП Большакова О.В. в свою чергу звернулась до відповідача із заявою, датованою 07.05.2020р., яка була зареєстрована відповідачем 13.05.2020р. (а.с.38-39), про що свідчить відповідна відмітка на копії наявної в матеріалах справи заяви, в якій просила Затоківську селищну раду м.Білгород-Дністровський Одеської області продовжити строк договору оренди комунального майна від 31.08.2011р. на той самий строк.

Жодної відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

При цьому у позовній заяві позивач стверджує, що продовжує користуватися орендованим майном та сплачувати орендну плату, у підтвердження чого надав суду платіжні доручення (а.с.98-107).

5. Позиція суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем, і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відсутність порушеного права, невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством чи обрання невірного способу захисту встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, позивач обрав способом захисту порушених, на його думку, прав зобов`язання відповідача переукласти договір оренди.

Так відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до положень ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (частина 1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (частина 2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частина 3). За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частина 4).

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін, або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Тобто, в даному випадку, виходячи з положень ст. 187 ГК України, таким іншим випадком, у разі настання якого судом може бути розглянуто спір, що виник при укладанні господарського договору, є використання орендарем свого переважного права на укладання договору на новий строк, визначеного положеннями ст. 777 ЦК України, тобто фактично саме ті підстави, які визначені позивачем в якості обґрунтування позовних вимог.

Надаючи оцінку можливості реалізації позивачем переважного права перед іншими особами на укладання договору найму на новий строк, суд враховує наступне.

У відповідності із ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статей 283, 285 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Аналізуючи зміст статей 283, 285 ГК України та 777 ЦК України, можна дійти висновку, що реалізацією переважного права орендаря перед іншими суб`єктами господарювання є укладення договору оренди на новий строк зі встановленням умов, за домовленістю сторін, в тому числі і щодо оплати та інших умов договору, а не його автоматичне продовження (поновлення).

При цьому, суд звертається до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.09.2020р. по справі №904/5126/19, де зазначено, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Тобто в контексті наведеного вище, право позивача на укладення спірного договору може вважатись порушеним та підлягає захисту у судовому порядку у разі, коли після закінчення дії договору орендодавець має намір передати об`єкт оренди іншій особі.

Проте за обставинами даної справи судом не вбачається порушення відповідачем переважного права позивача на укладення договору оренди, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності у відповідача наміру передачі спірного майна в оренду іншій особі.

При цьому суд вважає за необхідне також вказати на відсутність жодних обґрунтувань позивача щодо визначення останнім строку дії договору на рівні 15 років, з урахуванням також положень ст.793 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення.

При цьому, враховуючи зміст надісланої позивачем на адресу відповідача заяви, зареєстрованої Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міськради 13.05.2020р. про продовження строку дії договору, суд відзначає, що продовження (поновлення) дії договору оренди на той самий строк та на тих же умовах відповідно до статті 764 ЦК України та використання переважного права на укладення нового договору оренди відповідно до статті 777 ЦК України не є тотожними поняттями.

Водночас, враховуючи межі розгляду судом справи, з огляду на зміст позовних вимог, суд вважає, що оцінка дій сторін щодо продовження дії договору або його припинення не входить до предмету доведення та встановлення в рамках зазначеної справи.

Натомість, такі обставини можуть бути встановлені у разі, зокрема, звернення відповідача з позовом про виселення ФОП Большакової О.В. з орендованого приміщення, оскільки встановлення зазначених фактів потребує з`ясування обставин щодо належного виконання сторонами обов`язків за договором оренди, прийняття або неприйняття орендної плати, тощо.

Крім того, аналізуючи правомірність та ефективність обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання орендодавця переукласти договір оренди, суд звертається до позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02.07.2020 по справі № 906/456/19.

Так за висновками Верховного суду вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення та забезпечувати реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предмет позову у вигляді зобов`язання відповідача до вчинення дій (укладення договору) є примушенням особи до вчинення дії, яка є її правом, а не обов`язком, та носить декларативний характер. У разі ухвалення такого судового рішення, останнє не може бути виконане шляхом звернення до державних виконавчих органів, оскільки не може відбутись шляхом зобов`язання особи виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі, в даному випадку зобов`язати укласти договір, що фактично лежить в площині її (особи) особистого волевиявлення, більш того, враховуючи норми чинного з 1.02.2020р. Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Враховуючи наведені висновкі Верховного Суду, позивачем обрано невірний спосіб захисту, що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене у сукупності, підстави для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Большакової Олени Вікторівни відсутні, у зв`язку з чим, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст складено 14 грудня 2020 р.

Суддя Ю.М. Щавинська