ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. ЧернівціСправа № 926/2669/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка Віталій Володимирович, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Апогей, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Снектрейд - 2013, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 9024,82 грн

Представники сторін не викликалися

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю Апогей звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Снектрейд-2013 про стягнення заборгованості в сумі 9024,82 грн, з яких: сума основного боргу 8584,00 грн та 3% річних 440,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 16/ЮЛС/16 від 04.01.2016.

Ухвалою від 13.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

01.12.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому зазначено, що відповідач позовну заяву не отримав, у зв`язку з цим відповідач просить суд зобов`язати позивача направити на адресу відповідача матеріали позовної заяви, надати банківські реквізити в форматі IBAN та інше.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач, у строк, визначений законом та ухвалою суду від 13.11.2020, відзиву не надав, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.11.2020 отримав 16.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 148.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю Апогей (надалі Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Снектрейд-2013 (надалі Покупець) укладено договір поставки № 16/ЮЛС/16.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у встановлені строки товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і здійснити оплату на умовах даного договору.

Поставка кожної партії товару здійснюється на підставі накладної в якій зазначається кількість, асортимент та ціна товару (п. 1.3. договору).

Згідно п. 3.1. договору, товар поставляється партіями, обсяги яких визначаються заявками покупця.

За п 5.1. договору, ціна на товар є договірною та погоджується сторонами у видатковій накладній, яку необхідно повернути протягом 5 (п`яти) календарних днів. Оплата за даним договором здійснюється покупцем на умовах 100% передплати на підставі виставлених постачальником рахунків (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 6.2. договору, у разі неповернення видаткової накладної протягом 5 (п`яти) календарних днів покупець сплачує постачальнику штрафну неустойку у розмірі 1 % (одного відсотка) від вартості партії товару, по якій не була повернута видаткова накладна, за кожен день прострочення.

Сторони домовилися, що дотримання заходів досудового регулювання спорів є обов`язковим для виконання сторонами за цим договором ( п.7.1. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. При цьому закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за договором, а також від відповідальності за невиконання таких зобов`язань (п. 10.1. договору).

За змістом п. 10.2. договору дія договору продовжується на один рік на тих самих умовах автоматично, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 10 (десять) календарних днів до закінчення дії договору.

04.03.2019 позивач виставив відповідачу рахунок фактуру № СФ-0000240 на оплату суміші смакової в сумі 10584,00 грн з ПДВ.

На виконання договору поставки, позивач 05.03.2019 поставив товар (суміші смакові) на загальну суму 10584,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 244/22 від 05.03.2019, підписаною обома сторонами.

Згідно довіреності ЧЕ-8 від 05.03.2019 виданої ТОВ Снектрейд-2013, відповідач уповноважив Жулінську Ж.В. на отримання суміші смакоароматичної в кількості 60 кг у відділенні Нової Пошти.

03.03.2020 позивач відправив на адресу відповідача акт звіряння розрахунків станом на 29.02.2020, згідно якого, заборгованість відповідача складає 8584,00 грн.

25.08.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією вимогою про сплату заборгованості в сумі 8584,00 грн, яка залишена з боку відповідача без реагування.

Відповідач за отриманий від позивача товар, в порушення умов договору, розрахувався частково, сплативши позивачу 2000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку за 10.07.2019, внаслідок чого на момент ухвалення судового рішення борг відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 9024,82 грн, з них: основний борг 8584,00 грн; 3% річних 440,82 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 04.01.2016 між сторонами укладено договір поставки товару № 16/ЮЛС/16, а саме суміші смакової.

Строк дії договору закінчився 31.12.2017, однак на підставі п. 10.2. договір вважається пролонгований автоматично, оскільки в матеріалах справи не міститься письмової заяви жодної із сторін про його розірвання, суд приходить до висновку, що дія договору є пролонгованою та розповсюджувалася в тому числі і на 2019 рік.

На виконання п. 1.3. договору, позивач 05.03.2019 поставив товар (суміші смакові) на загальну суму 10584,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 244/22 від 05.03.2019, підписаною сторонами та скріплена печатками обох сторін. Однак, відповідач за отриманий від позивача товар, в порушення умов договору, розрахувався частково, сплативши позивачу 2000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку НОМЕР_1 за 10.07.2019.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Претензія-вимога від 25.08.2020 з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 8584,00 надіслана позивачем на адресу відповідача, залишена без відповіді і задоволення.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 8584,00 грн, який не погашено і не спростовано відповідачем, а тому розмір боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 8584,00 грн основного боргу є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару за період з 06.03.2019 по 09.07.2019 у сумі 108,73 грн, з 10.07.2019 по 09.07.2020 у сумі 257,52 грн, з 10.07.2020 по 03.11.2020 у сумі 74,57 грн (разом 440,82 грн).

Перевіривши арифметичний розрахунок 3 % річних на загальну суму 440,82 грн, суд зазначає, що він є вірним, відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 440,82 грн підлягають задоволенню.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 8584,00 грн основного боргу та 3% річних в сумі 440,82 грн є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 2102,00 грн покладається на відповідача.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 9802,00 грн.

Загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу складає 3000,00 грн

У прохальній частині позову, позивач просить стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви додано наступні документи в підтвердження повноважень адвоката Позднякова П.В.: ордер серії АА № 1058987 від 03.11.2020 виданий адвокатським об`єднанням ДОМІНУС ЛІТІС адвокату Позднякову П.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ № 004747 від 29.11.2011, платіжне доручення №4699 від 02.11.2020 в сумі 6000,00 грн з призначенням платежу оплата за послуги зг.рах. б/н від 30.10.20.

Відповідно до статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Проте, до матеріалів позовної заяви договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт, рахунку на оплату послуги позивач не надав.

Суд констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, суд дійшов до висновку про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. є недоведеною належними доказами, у зв`язку із чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Снектрейд - 2013 (58009, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Чкалова, буд. 34, ідентифікаційний код 38596018) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Апогей (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, ідентифікаційний код 20021369) 8584,00 грн основного боргу, 440,82 грн 3% річних, 2102,00 грн судового збору.

3.У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3000,00 грн витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 17.12.2020.

Суддя В.В.Дутка