ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. Справа №914/8/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Бонк Т.Б.

суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Моргунова С.Ю. (довіреність від 05.05.2020)

відповідача: Феданяк Р.В.(довіреність від 21.01.2020 №35),

розглянувши апеляційну скаргу Солонківського споживчого товариства за вих. №58 від 28.09.2020 (вх. № місцевого суду 279/20-01 від 29.09.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/2759/20, 01-05/2764/20 від 06.10.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.08.2020 (суддя Крупник Р.В., повний текст рішення складено та підписано 31.08.2020, м. Львів)

у справі № 914/8/20

за позовом Солонківського споживчого товариства, с. Солонка Пустомитівського району Львівської області

до відповідача Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, с. Давидів Пустомитівського району Львівської області

про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на приміщення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У січні 2020року Солонківське споживче товариство звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області (далі- Давидівська сільська рада) з позовом про:

-визнання незаконним та скасування рішення Давидівської сільської ради від 28.09.2018 №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів комунальної власності»;

-скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна- нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Дмитровичі, вул. Львівська,5а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, номер запису про право власності 28379105;

-визнання права власності Солонківського споживчого товариства на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70кв.м, розташовані за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Дмитровичі, вул. Львівська,5а, за набувальною давністю.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Солонківське споживче товариство є правонаступником прав та обов`язків Винниківського госпрозрахункового торгового кооперативного підприємства (далі- Винниківське ГРТКП), яке увійшло до складу позивача шляхом приєднання. Відповідно до акту передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001 Винниківське ГРТКП передало позивачу на баланс будівлю магазину №26 в с. Дмитровичі б/назви вулиці, б/номера Пустомитівського р-ну Львівської обл. На підставі акту передачі земельних ділянок від 30.01.2001 Винниківське ГРТКП передало позивачу земельну ділянку площею 0,02га для обслуговування магазину в с. Дмитровичі.

Позивач звертався до Винничківської сільської ради з листами №75 від 01.06.2011 та від №90 від 30.06.2011, в яких просив надати дозвіл для виготовлення свідоцтва про право власності на будівлю магазину «Продукти» в с. Дмитровичі, за результатом розгляду яких рішенням виконавчого комітету сільської ради №31 від 30.06.2011 відмовлено у наданні дозволу у зв`язку з тим, що дане приміщення мешканці села будували власним коштом для проживання священника.

22.08.2016 утворено Давидівську ОТГ шляхом об`єднання Винничківської, Давидівської, Кротошинської, Пасіки-Зубрицької та Чишківських сільських рад Пустомитівського району. Рішенням Давидівської сільської ради від 03.11.2017 №1088-15/2017 змінено поштову адресу магазину в с. Дмитровичі б/назви вулиці, б/номера на поштову адресу: Львівська область, Пустомитівський район, с. Дмитровичі, вул. Львівська,5а.

У липні 2017року позивач звернувся до Давидівської сільської ради з листом про надання дозволу на виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Дмитровичі, вул. Львівська, 5а, що знаходиться на балансі споживчого товариства, за результатами розгляду якого рішенням виконавчого комітету Давидівської сільської ради №158 від 31.08.2018 відмовлено у наданні дозволу для виготовлення свідоцтва про право власності, з тих підстав, що вказана будівля збудована за кошти громади с. Дмитровичі.

28.09.2018 Давидівська сільська рада прийняла рішення №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів комунальної власності», яким вирішено зареєструвати право комунальної власності на нежитлові приміщення, розташовані на вул. Львівській,5а у с. Дмитровичі, за територіальною громадою Давидівської ОТГ в особі Давидівської сільської ради з подальшим включенням його до переліку об`єктів права комунальної власності. На підставі вказаного рішення 10.10.2018 в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна зареєстроване право комунальної власності за відповідачем.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача від 28.09.2018 №2346-30/2018 незаконним, оскільки в порушення вимог п. 4 Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передачі на баланс підприємств-правонаступників, затвердженого Постановою КМУ від 13.08.2003 №1253, яким передбачено, що у разі коли ініціатором передачі об`єктів у комунальну власність є орган місцевого самоврядування, пропозиція погоджується з підприємством-правонаступником, однак у даному випадку передача спірного приміщення відбулася без погодження позивача як підприємства-правонаступника. Також зазначає, що оскаржуване рішення сільської ради прийнято на підставі наданої Регіональним відділенням ФДМ по Львівській області довідки від 20.06.2018, згідно з якою нежитлове приміщення орієнтовною площею 70кв.м, розташоване в буд. №20 на вул. б/н в с. Дмитровичі Пустомитівського р-ну Львівської обл., в державній власності не перебуває, в той час, як попередня адреса спірного об`єкта була: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Дмитровичі, вул. Б/Н, буд. б/н, а будинок №20 є приватною власністю.

Крім того, посилаючись на ст. 344 ЦК України позивач вказує, що оскільки будівля магазину, що належала Винниківському ГРТКП, була передана позивачу як правонаступнику на підставі акту передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001, з цього часу слід вираховувати початок перебігу строку правомірного, добросовісного та відкритого володіння спірним об`єктом, яке підпадає під ознаки безтитульного, у зв`язку з чим позивач вважає, що існують підстави для визнання за ним права власності на приміщення магазину за набувальною власністю.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.08.2020 у справі № 914/8/20 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст. 144 Конституції України, ст.ст. 11, 15,16, 21, 316, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», постановами Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, від 10.02.2020 у справі №923/82/19.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з поданих позивачем доказів, зокрема, постанови правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964 №104, якою затверджено смету на реконструкцію житлового будинку в с.Дмитровичі під сільгоспмагазин Винниківського робкоопу, та акту передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001, неможливо встановити власника будівлі та чи саме ця будівля є спірним приміщенням магазину в с. Дмитровичі. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту передачі йому в порядку правонаступництва спірного нежитлового приміщення, а відтак, що оспорюване рішення Давидівської сільської ради порушує його права. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на підставі набувальної давності суд вказав про відсутність у даному випадку необхідних умов для її задоволення, а саме у зв`язку з тим, що: набуття права власності за набувальною давністю не може грунтуватися на попередній власності та на відносинах правонаступництва; відсутність у даному випадку умови щодо добросовісності заволодіння майном, оскільки з листів Винничківської сільської ради та Давидівської сільської ради ОТГ, якими відмовлено позивачу в отриманні дозволу на виготовлення свідоцтва про право власності на спірну будівлю, позивач достименно знав, що на спірне майно претендує інший суб`єкт; наявність акту передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001 як правової підстави володіння майном свідчить про наявність певного юридичного титулу, що в свою чергу виключає можливість застосування набувальної давності.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд першої інстанції, неправильно застосувавши приписи ч.1 ст.21 ЦК України, не врахував, що оспорюваним рішенням відповідача порушуються інтереси позивача щодо прагнення оформити в законний спосіб право власності на спірні приміщення. Зазначає, що під час укладення акту передачу основних засобів першої групи від 02.01.2001 відсутність вулиць та нумерації будинків у с. Дмитровичі не спричиняла виникнення між сторонами жодних непорозумінь чи суперечок щодо ідентифікуючих ознак спірного приміщення. Стверджує, що факт передачі позивачу саме спірного приміщення за актом від 02.01.2001, щодо якого відповідач прийняв оспорюване рішення, підтверджується рішеннями виконкому Винничківської сільської ради №31 від 30.06.2011 та виконкому Давидівської сільської ради №158 від 31.08.2018, якими відмовлено позивачу у наданні дозволу для виготовлення свідоцтва про право власності, а також рішенням Давидівської сільської ради №1088-15/2017 від 03.11.2017, яким змінено поштову адресу магазину в с. Дмитровичі з вул. Без назви, буд. б/н на адресу- вул. Львівська,5а. Поряд з тим зазначає, що за відсутності правовстановлюючих документів на спірне приміщення на час його прийому позивачем, акт передачі основних засобів від 02.01.2001 підтверджує факт та час передачі майна на баланс позивача, після чого він вважав це майно своїм та здійснював його утримання, а не свідчить про передання спірного приміщення у власність позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зазначає, зокрема, що постанова правління Пустомитівської Райспоживспілки №104 від 24.06.1964 свідчить лише про те, що запропонована правлінню смета на реконструкцію житлового будинку під сільгоспмаг Винниківського робкоопу була розглянута та затверджена, однак ця постанова не підтверджує факт передачі Винниківському РГТКП в користування будь-якого приміщення. Також зазначає, що наявність відносин правонаступництва унеможливлює застосування інституту набувальної давності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 06.11.2020 призначено розгляд справи в судовому засіданні 24.11.2020.

У судовому засіданні 24.11.2020 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав усні пояснення.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Відповідно до п. 2 статуту Солонківського споживчого товариства, перереєстрованого 29.12.2000 Пустомитівською районною державною адміністрацією, Солонківське споживче товариство є правонаступником усіх прав та зобов`язань Солонківського ГРТКП, а також Винниківського ГРТКП і Звенигородського ГРТКП, які увійшли до його складу шляхом приєднання(том 1,а.с. 68-69).

В матеріалах справи наявний акт передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001, згідно з яким Винниківське ГРТКП передало зі свого балансу Солонківському споживчому товариству, зокрема, будинок цегляний №26 в с. Дмитровичі, балансовою вартістю 11793 (том 1,а.с. 81).

Також в матеріалах справи наявний акт передачі земельних ділянок від 30.01.2001, відповідно до якого Винниківським ГРТКП передано Солонківському споживчому товариству земельну ділянку під магазином в с. Дмитровичі, площею 0,02 га (том 1,а.с. 82).

Відповідно до довідки Солонківського споживчого товариства від 12.11.2019 №86 в Акті передачі основних засобів від 02.01.2001 зазначена нумерація магазинів, а не нумерація будівель, оскільки на той час в селах не було назв вулиць і номерів будівель (том 1, а.с. 80).

Рішенням Колегії Пустомитівської РДА від 26.05.2011 №15 «Про стан торгівельного обслуговування населення Пустомитівського району в 2010 році» зобов`язано, голів сільських рад, зокрема, голову Винничківської сільської ради сприяти у виготовленні права власності на будівлі магазинів, що знаходяться на балансі споживчої кооперації (том 1,а.с. 86).

Солонківське споживче товариство звернулося до сільського голови Винничківської сільської ради з листами від 01.06.2011 №75 та від 30.06.2011 №90 з проханням прийняти рішення для виготовлення свідоцтва про право власності на будівлю магазину «Продукти» в с. Дмитровичі (том 1,а.с. 87,90).

Рішенням Виконавчого комітету Винничківської сільської ради від 30.06.2011 №31 відмовлено Солонківському споживчому товариству у наданні дозволу для виготовлення свідоцтва про право власності на будівлю магазину «Продукти» у с. Дмитровичі, з тих підстав, що вказане приміщення мешканці села будували за власний кошт для проживання священника (плебанія) (том 1.а.с. 92).

Рішенням Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03.11.2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» вирішено змінити назви вулиць Без назви в с. Дмитровичі та змінити поштові адреси об`єктам нерухомого майна. Згідно з додатком №1 до вказаного рішення приміщенню магазину в с. Дмитровичі змінено поштову адресу з «вул. б/н буд. Без номера» на вулицю Львівську,5а (том 1,а.с. 93-94).

Позивач звернувся до сільського голови Давидівської сільської ради з листом від 17.07.2018 №76, в якому на підставі постанови №1618 від 08.12.1939 «Про кооперативні організації західних областей України» та постанову Пустомитівської РСС №104 від 24.06.1964 просив надати дозвіл на виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Дмитровичі по вул. Львівська, 5а, що знаходиться на балансі споживчого товариства та дозвіл на виготовлення детального плану про передачі земельної ділянки в оренду площею 0,02 га, яка закріплена за вказаним магазином, посилаючись на те, що Солонківське споживче товариство є правонаступником всіх прав та зобов`язань Винниківського ГРТКП(том 1,а.с. 95).

За результатами розгляду листа позивача про надання дозволу для виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину « Продукти » в с. Дмитровичі, рішенням виконавчого комітету Давидівської ОТГ від 31.08.2018 №158 відмовлено Солонківському споживчому товариству у наданні такого дозволу, у зв`язку з тим, що будівля збудована за кошти громади с. Дмитровичі Пустомитівського р-ну Львівської області (том 1,а.с. 97).

В матеріалах справи наявний протокол зборів мешканців с. Дмитровичі від 09.07.2018, згідно з яким за результатом обговорення питання щодо звернення до Давидівської ОТГ з питанням реєстрації права власності за територіальною громадою ОТГ нежитлової будівлі орієнтовною площею 70кв.м, яка знаходиться на вул. Львівській,5а в с. Дмитровичі, оскільки вказана будівля збудована за кошти громади села та використовувалась для проживання священнослужителів, вирішено звернутись в Давидівську сільську раду ОТГ з питанням взяти у власність громади вказану нежитлову будівлю (том 1.а.с. 116-117).

На підставі рішення зборів мешканців с. Дмитровичі, оформленого протоколом від 09.07.2018, та довідки РВ ФДМ України по Львівській області від 20.06.2018 №05-13-03863, Давидівською ОТГ прийнято рішення №2346-30/2018 від 28.09.2018 про реєстрацію за територіальною громадою Давидівської ОТГ права комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: с. Дмитровичі, вул. Львівська, 5а (стара назва: вулиця б/н, будинок б/н) з подальшим включенням його до переліку об`єктів права комунальної власності. Балансоутримувачем вказаного комунального майна визначено Давидівську сільску раду ОТГ (том 1,а.с. 98).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.10.2018 за Давидівською ОТГ зареєстровано право комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: с. Дмитровичі, вул. Львівська, 5а (вулиця б/н) загальною площею 70 м.кв. (номер запису про право власності 28379105) (том 1,а.с. 99).

Підставою для виникнення права власності вказано довідку РВ ФДМ України по Львівській області від 20.06.2018 №05-13-03863, рішення Давидівської сільської ради ОТГ №1088-15/2017 від 03.11.2017 «Про зміну назви вулиць, поштових адрес нерухомого майна в с. Дмитровичі Пустомитівського району Львівської області» та рішення Давидівської ОТГ №2346-30/2018 від 28.09.2018.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства і визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Позивач вважає рішення Давидівської сільської ради №2346-30/2018 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за територіальною громадою Давидівської ОТГ та включення його до переліку об`єктів комунальної власності» незаконнним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що нежитлове приміщення, щодо якого прийняте оспорюване рішення, було передано у користування Винниківському ГРТКП, яке в подальшому у 2001році передало це приміщення позивачу в порядку правонаступництва, у зв`язку з чим стверджує, що вказаним рішення порушено його інтереси щодо прагнення оформити в законний спосіб право власності на спірні приміщення.

Як докази на підтвердження факту передачі Винниківським ГРТКП спірного приміщення в с. Дмитровичі Солонківському споживчому товариству позивач посилається на постанову Правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964 №104, якою вирішено затвердити смету на реконструкцію житлового будинку в с. Дмитровичі під сільгоспмаг Винниківського робкоопу в сумі 1280 крб. 58 коп., та на акт передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001, складений Винниківського ГРТКП та Солонківським споживчим товариством, згідно з яким з балансу Винниківського ГРТКП позивачу передано цегляний будинок №26 в с. Дмитровичі, балансовою вартістю 11793 грн.

Дослідивши зазначені вище докази, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що ні з зазначеної Постанови Правління Пустомитівської Райспоживспілки від 24.06.1964 №104, ні з Акту передачі основних засобів першої групи від 02.01.2001, не можливо встановити чи саме ця будівля є спірним приміщенням, щодо якого прийнято оспорюване рішення сільської ради.

При цьому, апеляційний суд враховує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності правовстановлюючих документів, на підставі яких Винниківське ГРТКП вправі було передавати позивачу цегляний будинок №26 с. Дмитровичі.

Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 80 ГПК України встановлено обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі №913/3171/8 вказав, що в силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13,14 ГПК, а також положеннях статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ні факту передачі йому в порядку правонаступництва саме спірного нежитлового приміщення, ні факту перебування спірного приміщення у власності його попередника.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 70кв.м, розташовані за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Дмитровичі, вул. Львівська,5а, за набувальною давністю колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у даному випадку умов для застосування набувальної давністі з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що він є правонаступником всіх прав Винниківського ГРТКП щодо переданих йому приміщень.

Водночас, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.02.2020 у справі № 10/3044/18, правовий інститут набувальної давності є одним з первинних способів виникнення права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва.

Право власності за набувальною давністю виникає у випадку наявності сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Проте, матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування з проханням надати йому дозвіл для виготовлення свідоцтва про право власності на частину будівлі магазину «Продукти » в с. Дмитровичі, однак йому було відмовлено з тих підстав, що вказане приміщення збудоване за кошти громади с. Дмитровичі Пустомитівського р-ну Львівської області.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області 21.08.2020 у справі № 914/8/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Судові витрати. Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Солонківського споживчого товариства за вих. №58 від 28.09.2020 (вх. № місцевого суду 279/20-01 від 29.09.2020, вх. № апеляційного суду 01-05/2759/20, 01-05/2764/20 від 06.10.2020) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.08.2020 у справі №914/8/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 11.12.2020

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді О.І. Матущак

Г.Г. Якімець