ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Справа № 903/546/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Книша С.М. на рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 (повний текст складено 05 жовтня 2020 року, суддя Якушева І.О.)

за позовом Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича

про стягнення 88763,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 задоволено позов Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича про стягнення 88763,28 грн. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК/отг Матеївці/22160100, код отримувача , номер рахунку (IBAN) UA0009564, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22160100) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові параметри яких перевищують нормативні, в розмірі 88 763,28 грн. Присуджено стягнути з Фізичної особи-підприємця Книша Степана Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (43025, м.Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) 2 102 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Книш С.М. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати судове рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що Верховним Судом у справах №820/1203/17, №803/3/18, №917/210/19 та №926/16/19 стягнення плати кваліфіковано як відносини з стягнення збитків. Плату інтерпретовано як матеріальну компенсацію збитків внаслідок руйнування доріг великоваговим транспортом. Оскаржуване рішення не містить кваліфікації складу збитків згідно із визначенням за статтями 224 та 225 Господарського кодексу України. Справа не містить доказів оцінки збитків, що є обов`язковим згідно із статтею 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що дії і рішення позивача не носять преюдиційного характеру. Суд не вказав відповідної норми закону про це. Відсутність оскаржень дій чи рішень позивача не означає їх законність. А розрахунки збитків, як можливої претензії, не можуть бути предметом судового оскарження. Суд визнав акти позивача як докази з наперед установленою юридичною силою.

Крім того, апелянт зазначає, що в обгрунтування порушення інтересів держави прокурор зазначив, що пред`явлення ним даної позовної заяви в інтересах держави в особі позивача як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, викликано необхідністю захисту порушених інтересів держави. Матеріали справи не містять жодних доказів про повідомлення прокурором у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" особи, майну якої заподіяно збитки, що вказує на наявність процесуальних підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Також скаржник зауважує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі №803/200/18 прийнято рішення про відмову у позові Укртрансбезпеки до відповідача. Рішення набрало законної сили і стосується того самого предмету і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі №903/546/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Книш С.М. на рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Від Луцької місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

17 листопада 2020 року від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 - без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до пункту 3, підпунктів 15, 27 пункту 5, абзацу 1 пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 "Про деякі питання забезпечення діяльності Держаної служби з безпеки на транспорті", статті 29 Закону України "Про дорожній рух", пункту 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, Уктрансбезпека здійснює функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

27 липня 2017 року державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області на підставі наказу Укртрансбезпеки №695 від 21 липня 2017 року, згідно з направленням на перевірку №006735 від 26 липня 2017 року на автодорозі Н-10 "Стрий - Чернівці" здійснено габаритно-ваговий контроль вантажних автомобілів марки Iveko, реєстраційні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , які здійснювали перевезення за маршрутом с.Іспас, Чернівецька область - м.Коломия, Івано-Франківська область.

Автомобілі належать підприємцю Книшу С.М., що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

За наслідками габаритно-вагового контролю автомобіля марки Iveko, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складено довідку від 27 липня 2017 року; акт №0001707 від 27 липня 2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів - перевищення повної маси: нормативно допустима - 40 т, фактична - 47,7 т; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №015262 від 27 липня 2017 року, якими зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень 47770 кг при нормативно допустимому 40000 кг без дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів.

Зважування проводилось пересувними автомобільними вагами "Cheklode Freeweigh". До позовної заяви додано копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-МІ/1-2195-2007 від 21 листопада 2007 року. Як вказано у сертифікаті, він виданий фірмі Central Weighing LTD, Великобританія, засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики затверджено тип засобів вимірювальної техніки "Ваги пересувні автомобільні "Cheklode Freeweigh", який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У570-07.

18 квітня 2017 року ДП "Укрметртестстандарт" видало свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/1258, вага пересувна автомобільна типу "Cheklode Freeweigh", зав. №008238, згідно з яким ЗВТ пройшов повірку і відповідає необхідним вимогам.

У зв`язку з виявленим порушенням проведено розрахунок №40 від 27 липня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 1435 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ України на день проведення розрахунку, складає 43251,38 грн. Як вбачається з вказаного розрахунку, пройдена відстань транспортного засобу склала 100 км.

За наслідками габаритно-вагового контролю автомобіля марки Iveko, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складено довідку від 27 липня 2017 року та акт №0001706 від 27 липня 2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів - перевищення повної маси: нормативно допустима - 40 т, фактична - 48,75 т; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №015193 від 27 липня 2017 року, якими зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень 48750 кг при нормативно допустимому 40000 кг без дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів.

У зв`язку з виявленим порушенням проведено розрахунок №39 від 27 липня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 1510 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ України на день проведення розрахунку, складає 45511,9 грн. Як вбачається з вказаного розрахунку, пройдена відстань транспортного засобу склала 100 км.

Доданими до матеріалів справи копіями актів та довідок підтверджується, що водій транспортного засобу номерний знак НОМЕР_3 із змістом вищевказаних документів ознайомлений, проте від підпису та надання пояснень відмовився.

Водій транспортного засобу номерний знак НОМЕР_2 із змістом вищевказаних документів також був ознайомлений, що підтверджується його підписом.

Листом №26/4025-17 від 29 вересня 2017 року Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області повідомило відповідача про нарахування плати за перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів та просило надіслати копію квитанції про оплату нарахованої суми коштів.

Листом №26/743-18 від 28 лютого 2018 року Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області повідомило відповідача про зміну рахунку державного бюджету, на який слід перерахувати плату.

Однак, відповідач добровільно плати за перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів не перерахував.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (надалі - Порядок) перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Оскільки відповідач добровільно не вніс нарахованої йому плати за перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів, а Укртрансбезпека як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вживала заходів стягнення плати, заступник керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з даним позовом до господарського суду.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі №820/1203/17 дійшла правового висновку про те, що зазначена категорія справ не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

За змістом частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17).

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі - Положення).

Як вбачається із позовної заяви, Луцька місцева прокуратура обґрунтувала наявність інтересів держави, які, на її думку, полягають в порушенні законності в бюджетній сфері та сфері забезпечення розвитку дорожнього господарства країни, а також визначила уповноважений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на надземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Державна служба України з безпеки на транспорті здійснює функції з управління автомобільними дорогами спільного користування та має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Наведена редакція підпункту 27 пункту 5 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 320 від 25 квітня 2018 року, яка набрала чинності 03 травня 2018 року.

Законом України №54-ІХ від 11 вересня 2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю", який набрав чинності 25 вересня 2019 року, частину 7 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" доповнено новим абзацом, згідно з яким центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З аналізу наведених норм вбачається, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів, нараховує плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу та з огляду на внесені зміни до законодавства має право вживати заходи щодо стягнення цієї плати.

Державна служба України з безпеки на транспорті має повний обсяг процесуальної дієздатності щодо захисту майнових інтересів держави, відповідні повноваження передбачені статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та підпунктами 2, 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/31/19.

Позивач не вживав заходів для стягнення плати після того, як набрали чинності зміни до Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року, якою затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, та до частини 7 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно до яких він набув відповідного права.

В матеріалах справи №903/546/20 міститься копія листа №41572/27/24-20 від 29 травня 2020 року /а.с.14/, в якому Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області просить Прокуратуру Волинської області розглянути можливість представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в суді щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з Книша С.М . У листі посилається на відсутність законодавчо визначених повноважень на звернення до суду.

Таким чином, звернення заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до підприємця Книша С.М. про стягнення 88763,28 грн. зумовлене об`єктивною причиною: нездійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, незважаючи на наявність у нього права на стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у зв`язку із внесеними змінами до Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року, якою затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, та до частини 7 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт".

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що заступник керівника Луцької місцевої прокуратури надіслав до суду позовну заяву в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті вкінці 3- річного строку після перевірки та складення акта перевірки (акт перевірки - 27 липня 2017 року, позовна заява надіслана - 27 липня 2020 року).

Місцевий суд правомірно зазначив, що прокурором дотримано процедури, встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з позовом.

Листом №03.33-6305455 вих.-20 від 24.07.2020 Луцька місцева прокуратура повідомила позивача про ініціювання пред`явлення позову в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до підприємця Книша С.М. про стягнення плати за проїзд та про можливість оскарження наявності підстав для представництва.

За таких обставин пред`явлення позову заступником керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави про стягнення 88763,28 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, є відповідним засобом захисту інтересів держави в суді, оскільки уповноважений орган - Державна служба України з безпеки на транспорті не здійснювала захист інтересів держави у спірних правовідносинах після того, як вона набула права на стягнення плати у зв`язку із внесеними змінами до законодавства.

Прокурор не виступає як альтернативний суб`єкт звернення до суду, оскільки уповноважений орган - Укртрансбезпека, який може захистити інтереси держави, після того, як набув права на стягнення плати у зв`язку із внесеними змінами до законодавства, з позовною заявою про стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом до суду не звертався.

Отже, безпідставними є доводи апелянта про порушення прокурором статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки заступник керівника Луцької місцевої прокуратури, звертаючись з позовом до суду про стягнення з відповідача 88763,28 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, належним чином обгрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, зазначив орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, навів підстави для представництва - нездійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, який не вживав заходів позовного характеру для забезпечення надходження до бюджету грошових коштів, незважаючи на те, що має таке право після внесення відповідних змін до законодавства. Відтак, відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Не приймаються до уваги посилання апелянта на наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з тим, що Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 15 травня 2018 року у справі №803/200/18 за позовом Державної служби з безпеки на транспорті до фізичної особи - підприємця Книша Степана Миколайовича про стягнення коштів у розмірі 88 763,27 грн., яким відмовив у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Приймаючи рішення від 15 травня 2018 року у справі №803/200/18, Волинський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що ні в Законі України "Про автомобільний транспорт", ні в жодному іншому нормативно-правовому акті, в тому числі й підзаконному, зокрема, Положенні №103, не передбачено право Державної служби України з безпеки на транспорті звертатися до суду з позовом до юридичних та фізичних осіб про стягнення плати за проїзд.

Також Волинський окружний адміністративний суд в своєму рішенні роз`яснив, що можливістю захисту інтересів держави в адміністративних справах з одночасним обґрунтуванням необхідності їх захисту, в тому числі й у спірних правовідносинах, де орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції наявний, однак у нього відсутні повноваження щодо звернення до адміністративного суду, наділені прокурори за умови дотримання вимог, встановлених частиною другою статті 53 КАС України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

За приписами статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що зміст позовної заяви заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, поданої до господарського суду Волинської області, та зміст рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі №803/200/18 дозволяють дійти висновку про те, що позови у цих справах грунтуються на різних підставах.

В адміністративній справі №803/200/18 позовні вимоги обґрунтовані тим, що Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області за наслідками габаритно-вагового контролю належних фізичній особі - підприємцю Книшу С.М. транспортних засобів виявлено та зафіксовано в актах перевірки від 27 липня 2017 року №0001706 і №0001707 факти перевезення автомобілями марок Iveco, моделі MAGIRUS, державні номерні знаки НОМЕР_2 і НОМЕР_6 , вантажу із перевищенням вагових обмежень без відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України, чим порушено вимоги статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". У зв`язку з наведеним відповідачу нараховано плату за проїзд великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами у загальній сумі 88763,27 грн., еквівалентну 2945 (1435 + 1510) євро, яку фізична особа - підприємець Книш С.М. в добровільному порядку не сплатив, з огляду на що позивач просив стягнути з відповідача вказані кошти в примусовому порядку.

На обґрунтування позовних вимог у справі №903/546/20 та стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові параметри яких перевищують нормативні, в розмірі 88 763,28 грн. заступник керівника Луцької місцевої прокуратури, окрім обставин, наведених позивачем в адміністративній справі, посилається на те, що на підставі статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", частин 5, 6 статті 53 ГПК України він має право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Укртрансбезпеки, оскільки має місце факт порушення інтересів держави. У зв`язку з несплатою коштів суб`єктом господарювання не надходять кошти до Державного бюджету України, а відтак завдаються економічні збитки державі.

Заступник керівника Луцької місцевої прокуратури у позовній заяві №03.33-63-5488 вих-20 від 27 липня 2020 року зазначає, що відповідач добровільно не перерахував нарахованої йому плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; повідомляє про прийняття Волинським окружним адміністративним судом рішення від 15.05.2018 у справі №803/200/18.

Водночас посилається на те, що Законом України №54-ІХ від 11 вересня 2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю", який набрав чинності 25 вересня 2019 року, частину 7 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" доповнено новим абзацом, згідно з яким центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Однак, у позовній заяві заступник керівника Луцької місцевої прокуратури вказує, що Укртрансбезпека, як орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, незважаючи на те, що внесено такі зміни до законодавства і вони діють з 25 вересня 2019 року, після цього не зверталася з позовом до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, оскільки підстави позову у господарській справі №903/546/20 відмінні від підстав позову в адміністративній справі №803/200/18, а тому усне клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції станом на час перевірки) у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу 40 тон (для контейнеровозів понад 44 т), навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 16 т, строєні осі - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.

Як передбачено пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком №879, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (надалі - Порядок), пунктом 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктом 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Пунктом 27 Порядку передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які, в установленому порядку, не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Абзацом 1 пункту 28 Порядку встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв -розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Пунктом 31 Порядку визначено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відповідач порушив вимоги статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки вантаж перевозився з перевищенням встановлених осьових навантажень без оформлення дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

Цей факт підтверджується:

- актом №0001707 від 27 липня 2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 015262 від 27 липня 2017 року, довідкою від 27 липня 2017 року;

- актом №0001706 від 27 липня 2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 015193 від 27 липня 2017 року, довідкою від 27 липня 2017 року;

- чеками зважування від 27 липня 2017 року №№06252, 06246.

Як вбачається з позовної заяви заступника керівника Луцької місцевої прокуратури сума, заявлена до стягнення з відповідача, була обчислена враховуючи курс гривні до євро станом на 27 липня 2017 року.

Станом на 27 липня 2017 року одне євро становило 30,14грн. Згідно з розрахунком №№39, 40 від 27 липня 2017 року за перевищення вагових параметрів відповідачу нараховано 1510 євро та 1435 євро, відтак в національній валюті ці суми становлять 45511,90 грн. та 43251,38 грн.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Згідно з частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники правовідносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог законодавства. Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами (стаття 7 ГК України).

Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частини 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 225 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/210/19 та у справі №926/16/19.

Жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортними засобами, який перебувають у його власності, відповідач суду не надав. Також відповідач не надав доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми. Саме лише зазначення у апеляційній скарзі про незгоду з розміром суми яка заявлена до стягнення та актами позивача не може бути підставою для неприйняття їх до уваги. Колегією суддів з аналізу апеляційної скарги не встановлено підстав, які можуть бути підставою для відмови у позові.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Підставою для застосування такого заходу цивільно-правової відповідальності, як відкшодування шкоди є: вина, шкода, причинний зв`язок, протиправність поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №926/16/16.

Протиправність поведінки відповідача підтверджена складеними державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області актами №015262 та №015193 від 27 липня 2017 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, якими зафіксовано порушення вимог статті 48 закону України "Про автомобільний транспорт",

Шкода та її розмір підтверджено розрахунками плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №39 від 27 липня 2017 року та №40 від 27 липня 2017 року.

Причинний зв`язок полягає у недотриманні перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, що завдало державі шкоди (пошкодження дорожнього покриття).

Враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені судами обох інстанцій фактичні обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що сума плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в загальному розмірі 88763,28 грн. (45511,90 + 43251,38) підлягає до стягнення з відповідача в повному обсязі.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Книша С.М. на рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 30 вересня 2020 року у справі №903/546/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/546/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "21" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.