УХВАЛА

14 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 912/2894/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Олександрійської районної державної адміністрації

на рішення Господарського суду Кіровоградської області

(суддя Бестаченко О.Л.)

від 03.07.2020

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий -Широбокова Л.П., судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.)

від 02.11.2020

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця"

до Управління соціального захисту населення Олександрійської районної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області

про стягнення 84 240,32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2020 у справі №912/2894/19, залишеним без змін Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020, позовні вимоги задоволено повністю.

27 листопада 2020 року Управління соціального захисту населення Олександрійської районної державної адміністрації звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020, в якій просило скасувати ці судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа, що є розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 102,00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник зазначає, що справа є малозначною, проте підлягає оскарженню за підпунктом "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника предметом розгляду даної справи є надважливі питання, визначення яких вимагає перегляду касаційним судом справи по суті: питання щодо необхідності держави виконання своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має суттєві наслідки для застосування закону у соціальній та бюджетній сферах, питання, які стосуються як безпосередньо відповідача по справі, так і має важливе значення в ході реалізації державою своїх владно-організаційних функцій, а також може призвести до зловживання AT "Українська залізниця" своїми правами. Відносини, що склались між сторонами, мають триваючий характер, а висновки суду у цій справі врегульовують питання на майбутнє. Відтак справа має виняткове значення для учасників справи.

Також скаржник вважає, що справа має високий ступінь суспільного інтересу, оскільки стосується діяльності суб`єкту владних повноважень у процесі виконання публічно-владних управлінських функцій, правильне застосування норми прави у питаннях впорядкування механізму компенсаційних виплат соціальних пільг вкрай важливе.

Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, та судову практику щодо застосування норм права, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19.

Скаржник вважає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19 не є релевантною до обставин цієї справи, оскільки у цій справі між сторонами наявні договірні правовідносини, проте Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність. Таким чином зобов`язання відповідача щодо відшкодування позивачу вартості послуг пільгових перевезень залізничним транспортом передбачено імперативними нормами. Тобто зобов`язання сторін у цій справі також виникає безпосередньо із законів України, що має наслідком застосування імперативних норм.

Таке обґрунтування винятковості значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, та її суспільний інтерес, по суті є незгодою з висновком про застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19, що не є достатнім для виконання вимог підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки немає іншого належного обґрунтування та підтвердження відповідними належними і допустимими доказами наявності значного суспільного інтересу справи, суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпунктів "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тому відсутні підстави для касаційного перегляду судових рішень у малозначній справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Олександрійської районної державної адміністрації згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 цього Кодексу, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає клопотання про поновлення строку касаційного оскарження та зупинення виконання рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2020 у справі №912/2894/19.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини 3 статті 287, пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №912/2894/19 за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Олександрійської районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко