ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа№ 910/10952/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Гуєва Ю.В. (довіреність №20102702 від 27.10.2020

від відповідача: Атаманюк В.В.(положення №б/н від 01.06.2020)

від ВДВС: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року

у справі № 910/10952/19 (суддя Привалов А.І.)

за скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на дії Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А.

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські

електромережі"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності

"Укрінтеренерго"

про стягнення 4370192,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 4115133,07 грн. заборгованості за надані у лютому-травні 2019 року послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, та нарахованої за прострочення сплати вказаної заборгованості пені у сумі 234636,02 грн., а також 3% річних у сумі 20423,04 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/10952/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" 4115133 грн. 07 коп. боргу за надані послуги з розподілу (електропередачі) електричної енергії, 234636 грн. 02 коп. пені, 20423 грн. 04 коп. трьох процентів річних та 65552 грн. 88 коп. судового збору.

08.01.2020 на виконання рішення Господарського суду міста Києва було видано відповідний наказ.

12.08.2020 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на дії та рішення Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А., пов`язані з незаконним зупиненням виконавчих дій по виконанню наказу Господарського суду міста Києва №910/10952/19 від 08.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі № 910/10952/19 скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на дії та рішення Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А. задоволено. Скасовано постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.03.2020 у виконавчому провадженні № 61120697 щодо примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва № 910/10952/19. Зобов`язано старшого державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", по виконанню наказу № 910/10952/19 від 03.01.2020.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі № 910/10952/19 за скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі". Також, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 апеляційну скаргу Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі № 910/10952/19 та поновлено Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 01.12.2020 р.

18.11.2020 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі № 910/10952/19 без змін.

30.11.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від державного виконавця надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з виявленням у Полінського Б.А. РНК COVID-19.

Колегія суддів ухвалила відмовити державному виконавцю у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Водночас, колегія суддів зазначає, що державний виконавець міг скористатись своїм правом та подати до суду клопотання для проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Також, колегія суддів зазначає, що представник державного виконавця не приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що неявка представника державного виконавця не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника державного виконавця.

Представник відповідача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі № 910/10952/19 скасувати.

Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила таке.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§43).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 та пункт мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 по справі № 11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з нормами частини 1 та пунктами 1, 3 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною 3 статті 18 вказаного Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Окрім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням. Отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 04 лютого 2020 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61120697 щодо примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 № 910/10952/19 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" коштів у розмірі 4 435 745,01 грн.

06.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61120697 на підставі п. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається та виконавцем не спростовано, що жодних дій з метою виконання судового рішення у даній справі, зокрема, щодо виявлення коштів боржника (запити до банківських установ, ДПІ тощо) з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 04.02.2020 та до моменту винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій 06.03.2020 державним виконавцем не було вчинено дій, направлених на звернення стягнення на грошові кошти боржника.

З постанови від 06.03.2020 вбачається, що зупинення примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва зумовило те, що 20.11.2019 Фондом державного майна України було видано наказ № 1140 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 27.12.2018 № 1637 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році (із змінами), яким ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" було внесено до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих що передані в оренду, які підлягають приватизації в 2019 році.

03.12.2019 Фондом державного майна України було видано наказ № 1255 "Про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО".

Згідно п. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

В обгрунутування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" внесено до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, а отже, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 34 "Про виконавче провадження" є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, з даним твердженням колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Частиною 3 розділу II Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон від 02.10.2019 № 145-IX), визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом від 02.10.2019 № 145-IX були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності Законом від 02.10.2019 № 145-IX, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Законом від 02.10.2019 № 145-IX не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, в тому числі і Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", вчиняти дії передбачені Законом України "Про виконавче провадження" з метою примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/10952/19 від 08.01.2020.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-IX, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-IX, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, вказаною нормою Закону № 145-IX з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Вказані обставини спростовують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" у виконавчому провадженні №61120697.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 29.04.2020 у справі № 910/13346/18.

Крім того, місцевим судом встановлено, що станом на дату винесення спірної ухвали єдиний майновий комплекс державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" виключено з Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках, згідно наказу Фонду державного майна України від 10.08.2020 № 1320.

З огляду на викладене, враховуючи те, обставини щодо неправомірних дій Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А. щодо винесення постанови від 06.03.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженню № 61120697, не знайшли свого підтвердження в ході її розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на дії та рішення Головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва від 03.09.2020р. № 910/10952/19 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального права. У зв`язку із чим апеляційна скарга Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 03.09.2020 р. у справі № 910/10952/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго.

3. Матеріали справи № 910/10952/19 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.12.2020р., в зв`язку з виходом судді Ткаченко Б.О. з лікарняного.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко