РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2020Справа № 910/12039/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА

до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА"

про стягнення 198 869,38 грн., -

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець САЛО ДЕНИС ВОЛОДИМИРОВИЧ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" про стягнення заборгованості за договором №EU-02-18 на технічне обслуговування від 01.02.2018 у розмірі 198 869,38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

09.09.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшов супровідний лист (з посиланням на вимоги ухвали суду від 21.08.2020 щодо усунення недоліків).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

15.10.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.

04.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про надання інформації про стан розгляду справи.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. на лікарняному та у відпустці, завершальний розгляд справи здійснювався 16.12.2020.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем САЛО ДЕНИСОМ ВОЛОДИМИРОВИЧЕМ (далі - виконавець, позивач) було укладено договір №EU-02-18 на технічне обслуговування (далі - Договір).

Згідно п.2 Договору замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання супроводжувати та виконувати роботи з технічного обслуговування і підтримки інтернет сайтів замовника, проводити необхідні роботи по забезпеченню безперебійної роботи, наповнення інформацією у вигляді тестів та зображень, а замовник зобов`язався прийняти та сплатити послуги виконавця в строки та на умовах обумовлених в цьому договорі.

Відповідно до п.3.2.1. Договору замовник зобов`язався оплачувати послуги виконавця у строки та на умовах, обумовлених в додатках до даного Договору.

Відповідно до п.3.2.4. Договору замовник зобов`язався підписати в строк, передбачений п.5.4. Договору акт наданих послуг та передати його виконавцю або скласти та направити виконавцю обґрунтовані заперечення до вказаного акту.

Відповідно до п.5.4. Договору замовник зобов`язаний у випадку відсутності претензій щодо строку якості та належного розміщення матеріалів, підписати Акт наданих послуг та передати його Виконавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Виконавцем або в цей же строк надати мотивовані заперечення. Якщо протягом п`яти робочих днів з моменту отримання Замовником Акту наданих послуг Виконавцем, Акт не підписаний Замовником та/або не переданий Виконавцю, та на нього не надійшли мотивовані заперечення, послуги вважаються виконаними належним чином та прийнятими Замовником, в цьому випадку не підписаний Акт наданих послуг Замовником породжує такі ж права і обов`язки для сторін.

За умовами п.3.3.3. та п.3.3.6. Договору виконавець зобов`язується щомісячно, в строк до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним складати та направляти Замовнику два примірника Акту наданих послуг за попередній місяць. Разом з актом наданих послуг, складати та направляти замовнику довідку (візуальний звіт) про надані Послуги, надавати звіт про виконані послуги тощо, а також роздруківку зображання екрану з візуальним відображенням розміщених на веб-сайтах матеріалів Замовника, засвідчену підписом уповноваженої особи Виконавця та скріплену печаткою Виконавця.

У пунктах 4.1. та 4.2. Договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг Виконавця обумовлюється Сторонами у Додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору; замовник здійснює оплату послуг Виконавця, згідно рахунку -фактури, наданого Виконавцем.

Термін дії договору визначений з моменту підписання і до 31.12.2018 року. У випадку якщо жодна з сторін за місяць до припинення дії договору не дасть письмове повідомлення про припинення дії Договору, він вважається пролонгованим на наступний рік з 1 січня по 31 грудня. Дана умова діє на кожний наступний рік (п.7.1. Договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов даного Договору останнім було надано ряд послуг, які сплачені відповідачем не в повному обсязі. Про що відповідачу достеменно відомо. Вищевказане позивач підтверджує направленою на адресу відповідача відповідною претензією від 05.07.2020 року, копія якої з доказами направлення додані до позовної заяви.

Також позивач зазначає, що станом на 30.06.2020 року на адресу відповідача ним було направлено акт звіряння взаємних розрахунків (копія якого з доказами направлення додані до позовної заяви), але жодної відповіді так і не надійшло.

Таким чином, за доводами позивача, через порушення відповідачем умов Договору існує заборгованість останнього перед позивачем, а саме:

- сума несплачених робіт за січень 2020 складає 39 200, 00 грн. відповідно до Додаткової угоди №18 від 01.01.2020 та Акту №ЕU-02-18/24 від 31.01.2020. Разом з цим, початок прострочення належної до сплати суми боргу за додатковою угодою №18 є 06.02.2020, а отже сума інфляційних збитків складає 509, 60 грн. та 3% річних складає 600, 85 грн.;

- сума несплачених робіт за лютий 2020 складає 39 200, 00 грн. відповідно до Додаткової угоди №19 від 01.02.2020 року та Акту №ЕU-02-18/25 від 29.02.2020. Відповідно, сума інфляційних збитків з 06.03.2020 року складає 631, 12 грн., а сума 3% річних - 507,67 грн.;

- сума несплачених робіт за березень 2020 складає 39 200, 00 грн. відповідно до Додаткової угоди №20 від 01.03.2020 та Акту №ЕU-02-18/26 від 31.03.2020. Відповідно, 3% річних - 408,07 грн.;

- сума несплачених робіт за травень 2020 складає 39 200, 00 грн. відповідно до Додаткової угоди №22 від 01.05.2020 та Акту №ЕU-02-18/28 від 31.05.2020. Відповідно, 3% річних - 212,07 грн.

З огляду на вищенаведене, позивач зазначає, що загальна сума боргу за надані позивачем послуги складає 196 000,00 грн., 1 140,72 грн. - інфляційні збитки та 1 728,66 грн. - 3% річних.

Крім цього, позивач наголошує, що вказані вище додаткові угоди та додані до них акти погоджені відповідачем, про що свідчить його підпис та печатка. Позивач звертає увагу суду, що також на адресу відповідача направив додаткову угоду №23 від 01.06.2020 з підтвердженням виконання робіт, але жодної реакції не отримав.

Також позивач зазначив, що в липні 2020 на його адресу надійшов лист від ПрАТ «Енергополь-Україна» з вимогою розірвати Договір з 01.07.2020 на підставі п.7.4. Договору.

Отже, позивач стверджує, що станом на момент подання позовної заяви відповідач не виконав зазначений обов`язок та не розрахувався за фактично надані послуги.

Таким чином, позивач підсумовує, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 198 869,38 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у своєму відзиві зазначив, що не визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 198 869, 38 грн. та заперечує щодо стягнення судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2 983,04 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн. При цьому, жодних пояснень по суті спору (зокрема, на яких саме об`єктивних обставинах ґрунтуються заперечення проти заявленої до стягнення суми) або доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачем надано не було. Доказів повного або часткового погашення заборгованості відповідачем так само не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) №ЕU-02-18/24 від 31.01.2020, №ЕU-02-18/25 від 29.02.2020, №ЕU-02-18/26 від 31.03.2020, №ЕU-02-18/28 від 31.05.2020 позивач надав, а відповідач прийняв послуги із технічної підтримки та забезпечення безперебійної роботи сайтів замовника на загальну суму 156 800,00 грн., що також не заперечується сторонами.

Відповідач підписав вказані акти та прийняв надані позивачем послуги без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.3.3.3. та п.3.3.6. Договору виконавець зобов`язується щомісячно, в строк до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним складати та направляти Замовнику два примірника Акту наданих послуг за попередній місяць. Разом з актом наданих послуг, складати та направляти замовнику довідку (візуальний звіт) про надані Послуги, надавати звіт про виконані послуги тощо, а також роздруківку зображання екрану з візуальним відображенням розміщених на веб-сайтах матеріалів Замовника, засвідчену підписом уповноваженої особи Виконавця та скріплену печаткою Виконавця.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що позивач направив відповідачеві додаткову угоду №23 від 01.06.2020, разом з рахунком на оплату від 05.06.2020, актом №ЕU-02-18/28 від 30.06.2020 з підтвердженням виконання робіт.

Пунктом 3.2.4 договору визначено, що замовник зобов`язується підписати в строк, передбачений п 5.4 цього Договору Акт наданих послуг та передати його Виконавцю або скласти та направити Виконавцю обґрунтовані заперечення до вказаного Акту.

Відповідно до п.5.4. Договору замовник зобов`язаний у випадку відсутності претензій щодо строку якості та належного розміщення матеріалів, підписати Акт наданих послуг та передати його Виконавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Виконавцем або в цей же строк надати мотивовані заперечення. Якщо протягом п`яти робочих днів з моменту отримання Замовником Акту наданих послуг Виконавцем, Акт не підписаний Замовником та/або не переданий Виконавцю, та на нього не надійшли мотивовані заперечення, послуги вважаються виконаними належним чином та прийнятими Замовником, в цьому випадку не підписаний Акт наданих послуг Замовником породжує такі ж права і обов`язки для сторін.

Однак, всупереч п. 5.4. Договору, відповідач не підписав Акт наданих послуг №ЕU-02-18/28 від 30.06.2020 та не передав його Виконавцю. Крім того, відповідачем не було надано виконавцю мотивовані заперечення щодо наданих послуг ані протягом п`яти днів, ані після спливу зазначеного терміну. Під час розгляду даної справи у суді, відповідачем так само не висловлено жодних змістовних заперечень з приводу якості та обсягів наданих позивачем послуг на виконання умов Договору.

Крім того, суд зазначає, що лист відповідача вих.№144 від 03.07.2020 з повідомленням щодо розірвання з 01.07.2020 договору №EU-02-18 на технічне обслуговування від 01.02.2018 так само не містить жодних мотивованих заперечень щодо наданих послуг позивачем та не може вважатися підставою для звільнення відповідача від зобов`язання зі сплати заборгованості за надані позивачем по договору послуги.

Таким чином, обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не наведено.

Враховуючи факт того, що акти приймання-передачі наданих послуг №ЕU-02-18/24 від 31.01.2020, №ЕU-02-18/25 від 29.02.2020, №ЕU-02-18/26 від 31.03.2020, №ЕU-02-18/28 від 31.05.2020, заборгованість за яким заявлена до стягнення у межах даної справи, підписано сторонами, без заперечень та зауважень, а, в свою чергу, не підписаний Замовником Акт наданих послуг №ЕU-02-18/28 від 30.06.2020 породжує такі ж права і обов`язки для сторін відповідно до п.5.4. Договору, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 196 000,00 грн. за надані позивачем послуги, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач також просить стягнути з відповідача 1 140,72 грн. - інфляційних втрат, 1 728,66 грн. - 3% річних.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку в межах заявлених періодів, а також з урахуванням дати початку виникнення прострочення відповідача по кожному окремому акту, та дійшов висновку про те, що розрахунок суми 3% річних у розмірі 1 728,66 грн., а також суми інфляційних втрат у розмірі 1 140,72 грн., є арифметично вірним, обґрунтованим та здійсненим у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів своєчасного виконання свого зобов`язання щодо оплати заборгованості за договором №EU-02-18 на технічне обслуговування від 01.02.2018 та не спростував заявлених вимог, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за надані позивачем послуги, а також позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" (Україна, 04201, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОНДРАТЮКА, будинок 1, ідентифікаційний код 20022334) на користь Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основну заборгованість в розмірі 196 000,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 140,72 грн., 3% річних в розмірі 1 728,66 грн. та 2 983,04 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2020.

Суддя І.В. Приходько