ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 905/2394/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 (головуючий Россолов В.В., судді Дучал Н.М., Хачатрян В.С.)

у справі № 905/2394/18

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

до Дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея", Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "МДД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармед" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "САТ"

про стягнення 4 254 526,20 грн,

(в судове засідання уповноважені представники сторін не з`явились)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - позивач, АТ "Перший Український Міжнародний Банк", Банк) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" (далі - відповідач-1, ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея", Позичальник), Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "МДД" (далі - відповідач-2, ТОВ "Компанія "МДД"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармед" (далі - відповідач-3, ТОВ "Фармед") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "САТ" (далі - відповідач-4, ТОВ "Компанія "САТ") про стягнення 4 254 526,20 гривень, з яких: 3 167 104,42 гривень - основна заборгованість; 1 087 421,78 гривень - заборгованість за відсотками.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-1 порушено зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором №12.05-373 від 15.05.2012 та відповідачами 2, 3, 4 порушено взяті на себе зобов`язання як поручителів за договорами поруки №12.05-373/П-1 від 27.03.2014, №12.05-373/П-2 від 27.03.2014, №12.05-373/П-3 від 27.03.2014.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 позов було задоволено, стягнуто з ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" та солідарних з ним боржників ТОВ "Компанія "МДД", ТОВ "Фармед", ТОВ "Компанія "САТ" на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" 3 167 104,42 гривень заборгованості, 1 087 421,78 гривень заборгованості за відсотками.

4. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем суми заборгованості та наявності у поручителів солідарного обов`язку з Позичальником щодо погашення заборгованості перед кредитором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "МДД" задоволено частково, рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 скасовано в частині задоволення позовних вимог АТ "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення 695 352,25 грн заборгованості за відсотками, прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 у справі № 905/2394/18 залишено без змін.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" не надало доказів погашення суми основної заборгованості за кредитом та не зазначило про неправомірність вказаного розрахунку з підстав невідповідності визначеної суми заборгованості дійсному розміру заборгованості та проведеним Позичальником оплат, тому позовні вимоги в частині стягнення 3 167 104,42 грн заборгованості по кредиту є доведеними з боку позивача. При цьому суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції щодо правомірності нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 20.03.2016 по 25.12.2016 у сумі 695 352,25 грн, оскільки припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, однак сторони кредитного договору № 12.05-373 від 15.05.2012 не передбачили іншу домовленість, яка б допускала нарахування Банком відсотків за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 3 167 104,42 грн основної заборгованості та 392 069,53 грн заборгованості за відсотками.

7. Також судом апеляційної інстанції було відмовлено ТОВ "Компанія "МДД" у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки кінцевою датою повернення кредитних коштів у повному розмірі за кредитним договором № 12.05-373 від 15.05.2012 є 19.03.2016, отже починаючи з 20.03.2016 позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредитних коштів, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на повернення суми кредиту, і станом на дату звернення позивача до суду 19.12.2018 не спливла трирічна позовна давність, встановлений статтею 257 ЦК України. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення відсотків у сумі 157 937,57 грн, нарахованих за період з 25.09.2015 по 24.12.2015, оскільки позичальником було вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, а саме часткове погашення відсотків за користування кредитом у період з 13.11.2015 по 28.12.2015, що є підставою для переривання перебігу позовної давності в порядку статті 264 ЦК України. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за вказаний період, були заявлені позивачем в межах позовної давності, що розпочався 29.12.2015 та закінчився 29.12.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Банк подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у цій справі в частині скасування рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 в частині задоволення позовних вимог АТ "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення 695 352,25 грн заборгованості за відсотками, і залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 у відповідній частині.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

9. Скаржник не погоджується з ухваленою постановою суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідачів 695 352,25 грн заборгованості за відсотками та відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині з тих підстав, що висновки апеляційного суду не відповідають обставинам справи, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена внаслідок неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме частини першої статті 526, частини першої статті 530, частини другої статті 625, частини першої статті 626, частини другої статті 627, частини першої статті 628, статті 629 ЦК України, частини четвертої статті 179 ГК України, частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

10. Так, згідно з підпунктом 7.2.5. кредитного договору № 12.05-373 від 15.05.2012 (у редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2014) закінчення строку кредитування, встановленого цим договором, не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього договору на користь Банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення Позичальником погашення заборгованості за основною сумою кредиту. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи, що кредитним договором № 12.05-373 від 15.05.2012 не встановлена інша домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини першої статті 1048 ЦК України, допускала б нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

11. Скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 у якій викладений правовий висновок, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Тобто проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання можуть бути встановлені в кредитному договорі і стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Тому Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі підпункту 7.2.1.1. кредитного договору № 12.05-373 від 15.05.2012 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України.

12. На думку Банку, рішення Господарського суду Донецької області від 21.02.2019 у цій справі повністю відповідає нормам статті 625 ЦК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, а також Верховного Суду у постанові від 18.02.2019 у справі № 910/21449/17.

Позиція інших учасників справи

13. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. 15.05.2012 між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея", як позичальником, був укладений кредитний договір № 12.05-373 (далі - Кредитний договір), за умовами пункту 1.1 (в редакції додаткової угоди № 8 від 08.04.2015) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 3 500 000,00 грн, а Позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

15. Протягом строку дії Кредитного договору між сторонами вносились зміни до умов Кредитного договору додатковими угодами: № 1 від 15.02.2013, № 2 від 15.02.2013, № 3 від 20.03.2013, № 3 від 25.03.2013, № 4 від 18.04.2013, № 5 від 19.07.2013, № 6 від 07.03.2014, № 7 від 27.03.2014, № 8 від 08.04.2015.

16. За змістом пункту 6.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2014) Позичальник зобов`язаний повернути кредит та виконати боргові зобов`язання за кредитом в повному обсязі в день закінчення кожного відповідного періоду користування кредитом. Строк користування кредитом може бути продовжено, при цьому загальна кількість періодів користування кредитом не може перевищувати 4 (чотирьох) періодів користування кредитом. У випадку продовження строку користування кредитом на 4 (четвертий) період користування кредитом, датою повернення кредиту є 30.04.2017.

17. У підпункті 6.1.2 пункту 6.1 Кредитного договору визначено, що протягом строку дії кожного періоду користування кредитом Банк розглядає питання щодо продовження кредитування на наступний період користування кредитом на діючих умовах договору. При прийняті рішення про продовження кредитування на діючих умовах Банк направляє відповідне письмове повідомлення не менш ніж за 45 (сорок п`ять) календарних днів до дати закінчення дії відповідного періоду користування кредитом Позичальнику та поручителям/майновим поручителям.

18. Згідно з підпунктом 6.1.3 пункту 6.1 Кредитного договору у випадку якщо до дати закінчення відповідного періоду користування кредитом Банк не направив позичальнику, а Позичальник не отримав повідомлення щодо продовження кредитування на діючих умовах цього договору на наступний період користування кредитом відповідно до підпункту 6.1.2. договору, при цьому Позичальник має намір продовжити користуватися кредитом, то він повинен з`явитися до Банку (з необхідними документами) в узгоджений з Банком день не менше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення дії відповідного періоду користування кредитом для оформлення змін до договору та угод про забезпечення щодо умов кредитування на наступний період користування кредитом.

19. Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 08.04.2015) проценти за користування Кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 27,5% річних (із розрахунку 365 днів на рік). У випадку невиконання зобов`язань, встановлених підпунктом 10.3.6.1 цього Договору, процентна ставка за користування Кредитом становить 28,5% річних (підпункт 7.2.1.1. пункту 7.2. Кредитного договору).

20. Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування Кредитом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 Кредитного договору).

21. Відповідно до підпункту 7.2.5 пункту 7.2 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2014) закінчення строку кредитування, встановленого цим Договором, не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього Договору на користь Банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення Позичальником погашення заборгованості за основною сумою кредиту.

22. Банк не направляв Позичальнику повідомлення про продовження кредитування на третій період користування кредитом, а Позичальник не з`явився в Банк у строки, встановлені підпунктом 6.1.2 пункту 6.1 Кредитного договору, для оформлення змін щодо умов кредитування на наступний (третій) період користування кредитом, отже термін користування кредитом не був продовжений на третій період користування кредитом і, відповідно, Позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в день закінчення другого періоду користування кредитом, а саме - 19.03.2016.

23. Банк належним чином виконав свої обов`язки за Кредитним договором, відкривши ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" позичковий рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі в розмірі 3 500 000,00 грн, що підтверджується випискою за особовим рахунком Позичальника № НОМЕР_1 .

24. Позичальник ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" умови Кредитного договору щодо повернення повної суми кредиту у строк до 19.03.2016 не виконав. Згідно з випискою по особовому рахунку Позичальника № НОМЕР_1 кредитні кошти були повернені ДП ТОВ "Фармед" "Торгівельний дім "Панацея" Банку в сумі 332 895,58 грн. Вказані обставини не заперечувались сторонами як в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і вході перегляду справи в апеляційному порядку.

25. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов пункту 10.3.6.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2014) проценти за користування кредитом нараховані Банком за період з 25.09.2015 по 25.12.2016 за ставкою у розмірі 28,5% у загальній сумі 1 087 421,78 грн, які Позичальником не сплачені. Проценти, нараховані з дати видачі кредиту по 24.09.2015, сплачені Позичальником в повному обсязі.

26. З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Банком за Кредитним договором були укладені наступні договори поруки, умови яких є ідентичними (далі - Договори поруки):

- договір поруки № 12.05- 373/П-1 від 27.03.2014 з додатковою угодою до нього за № 1 від 08.04.2015 між Банком та ТОВ "Компанія "МДД";

- договір поруки № 12.05-373/П-2 від 27.03.2014 з додатковою угодою до нього за № 1 від 08.04.2015 між Банком та ТОВ "Фармед";

- договір поруки № 12.05-373/П-3 від 27.03.2014 з додатковою угодою до нього за № 1 від 08.04.2015 між Банком та ТОВ "Компанія "САТ".

27. Відповідно до умов пункту 1.2 договорів поруки, Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4, як поручителі, відповідають перед Банком за виконання зобов`язань Позичальника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки.

28. У пункті 3.1 Договорів поруки передбачено, що в разі порушення зобов`язання Позичальником Банк направляє Відповідачу-2, Відповідачу-3, Відповідачу-4 письмову вимогу виконати зобов`язання. При цьому Банк не зобов`язаний підтверджувати яким би то не було чином факт невиконання зобов`язання Позичальником. Вимога Банку буде достатньою для Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4 підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до Банку про надання додаткової інформації чи документів.

29. Згідно з пунктом 3.2 Договорів поруки Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4 зобов`язані виконати пред`явлену вимогу в валюті зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання.

30. Відповідно до пункту 7.3 Договорів поруки будь-які повідомлення та/або документи, що направляються сторонами одна одній у зв`язку з цим договором, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Сторін. Повідомлення та/або документи вважаються надісланими з дати їх відправлення однією Стороною іншій за адресою, зазначеною у цьому Договорі. Сторона вважається такою, що знала про зміну адреси іншої Сторони, виключно у разі укладення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору. Сторони погодились, шо повідомлення та/або документи вважаються отриманими Поручителем на сьомий календарний день з дати реєстрації Кредитором рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку (при цьому Поручитель несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день особистого вручення Поручителю, зазначений в повідомленнях та/або документах.

31. У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, на підставі пункту 3.1 Договорів поруки, Позивач направив на адресу Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4 наступні вимоги:

- вимога щодо виконання зобов`язань за договором поруки за вих. № КНО-61Л/421 від 30.03.2016 на адресу Відповідача-2 відправлена кур`єрською службою Global Post 31.03.2016, що підтверджується копією експрес накладної №70055378. Строк погашення заборгованості Відповідачем-2 за вимогою сплив 12.04.2016;

- вимога щодо виконання зобов`язань за договором поруки за вих. № КНО-61.1/423 від 30.03.2016 на адресу Відповідача-3 відправлена кур`єрською службою Global Post 31.03.2016, що підтверджується копією експрес накладної 70055379. Строк погашення заборгованості Відповідачем-3 за вимогою сплив 22.04.2016;

- вимога щодо виконання зобов`язань за договором поруки за вих. № КНО-61.1/422 від 30.03.2016 на адресу Відповідача-4 відправлена кур`єрською службою Global Post 31.03.2016, що підтверджується копією експрес накладної 70055380. Строк погашення заборгованості Відповідачем-4 за вимогою сплив 12.04.2016.

32. Поручителі Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4 зобов`язання за Договорами поруки у вказані вище строки не виконали, заборгованість Позичальника за Кредитним договором за кредитом та процентами за користування кредитними коштами не сплатили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

33. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон України від 15.01.2020 № 460-IX).

34. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

35. Оскільки касаційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX, касаційний розгляд здійснюється відповідно до положень ГПК України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020.

Щодо суті касаційної скарги

36. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Відповідачів на користь Банку 695 352,25 грн заборгованості за відсотками, суд апеляційної інстанції зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

37. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що сторони Кредитного договору не передбачили іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини першої статті 1048 ЦК України, допускала б нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

38. Водночас судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 7.2.5 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2014) закінчення строку кредитування, встановленого цим договором, не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього договору на користь Банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення Позичальником погашення заборгованості за основною сумою кредиту.

39. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

40. Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

41. Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

42. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

43. Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

44. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

45. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

46. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

47. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

48. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

49. Отже у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені, зокрема, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15.

50. Разом з тим, у пункті 6.35. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

51. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Банк не направляв Позичальнику повідомлення про продовження кредитування на третій Період користування кредитом, а Позичальник не з`явився в Банк у строки, встановлені пп.6.1.2. Кредитного договору, для оформлення змін щодо умов кредитування на наступний (третій) період користування кредитом. Таким чином, термін користування кредитом не був продовжений на третій період користування кредитом і, відповідно, Відповідач 1 зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі в день закінчення другого періоду користування кредитом, а саме - 19.03.2016.

52. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного господарського суду стосовно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

53. При цьому, з огляду на положення умов укладеного між сторонами кредитного договору суд апеляційної інстанції дійшов правомірних висновків, що сторони Кредитного договору не передбачили іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини першої статті 1048 ЦК України, допускала б нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

54. На підставі встановлених обставин цієї справи апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Кредитним договором встановлено розмір процентів за правомірне користування кредитом (у межах встановленого договором строку кредитування), а саме у розмірі 27,5% та у підвищеному розмірі у випадку невиконання зобов`язань, встановлених п. 10.3.6.1. Кредитного договору (28,5%). Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

55. Таким чином, за встановлених обставин цієї справи, апеляційний господарський суд дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог АТ "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення 695 352,25 грн заборгованості за відсотками, нарахованими після закінчення строку кредитування.

56. Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у зв`язку з чим, посилання скаржника на неврахування таких висновків Судом відхиляються.

57. Щодо посилань Банку на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17, Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у п.6.22 постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначила, що правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики [справа № 912/1120/16 (як і ця справа № 905/2394/18)], та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк [справа № 910/1238/17], не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

58. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що правовідносини у наведеній скаржником справі також не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається.

59. Також, щодо посилання скаржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 910/21449/17, Верховний Суд зазначає, що зазначеною постановою справу було передано на новий розгляд у зв`язку з тим, що суди попередніх інстанцій не врахували законодавчо встановлену можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання і не дослідили належним чином умови договору щодо цього. Враховуючи, зокрема, викладене у пункті 54 цієї постанови, колегія суддів зазначає про неподібність встановлених фактичних обставин у цих справах (910/21449/17 і 905/2394/18), а тому відхиляє посилання скаржника на зазначену справу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

61. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

62. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення у справі.

63. За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін.

Розподіл судових витрат

64. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у справі №905/2394/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил