РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/2343/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен"

про стягнення 32058,24 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен" (далі - відповідач) про стягнення 32058,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №17-170419 від 17.04.2019 про розробку електронно-інформаційного ресурсу (інтернет сайту) позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 32058,24 грн, однак останній взяті на себе зобов`язання не виконав, до виконання робіт не приступив, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" вказує на наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" сплаченої суми авансового платежу у наведеному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/2343/20 позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/2343/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 судом відкрито провадження у справі №910/2343/20; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

21.04.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зауваживши серед іншого про те, що виконавцем було розроблено та передано на затвердження замовнику 3 варіанти дизайн-макетів відповідно до умов договору, однак позивачем не було затверджено дизайн-макети та всупереч п.5.3 укладеного між сторонами правочину, не було надано зауважень до дизайн-макетів інтернет сайту шляхом складання одного списку, надсилання його на електронну адресу виконавця та дублювання телефонним дзвінком.

Крім того, за твердженнями відповідача, зі змісту позовної заяви неможливо встановити яким саме вимогам та параметрам технічного завдання не відповідають передані виконавцем дизайн-макети.

На думку відповідача, позивач зловживає своїми правами після отримання розроблених виконавцем дизайн-макетів та доступу до них на крос-платформному онлайн-сервісі для дизайнерів та веб-розробників Figma, а розроблені та передані на затвердження виконавцем дизайн-макети за кількістю (до 3-х одиниць) та якістю (орієнтовані на дизайн та концепцію, визначені в технічному завданні) відповідають умовам договору.

Також відповідач просив суд покласти на позивача 10750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

14.07.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про повернення судового збору, в задоволенні якої відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020.

16.07.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача у відзиві на позов заперечив, стверджуючи про те, що робота не була виконана відповідачем належним чином, внаслідок чого позивач відмовляється від укладеного між сторонами договору та вимагає повернення попередньої оплати на суму 32058,24 грн.

Також позивач просив суд зменшити витрати на оплату професійної правничої допомоги відповідача.

29.07.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

06.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення відповіді на відзив без розгляду.

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання відповідача та прийнято відповідь на відзив до розгляду з огляду на нижченаведене.

02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким у Господарському процесуальному кодексі України розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", за змістом якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Відтак, строк для подання відповіді на відзив у даній справі сплив 07.08.2020.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен" (підрядник) було укладено договір №17-170419 про розробку електронно-інформаційного ресурсу (інтернет сайту) (договір) відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати роботи по розробці та створенню інтернет сайту, а саме: роботи по створенню (промальованого) дизайну макетів інтернет сайту у відповідності до вимог технічного завдання, роботи по HTML верстанню інтернет сайту та внутрішньої (технічної) частини інтернет сайту (вack-end) у відповідності до вимог технічного завдання, тестування інтернет сайту, перелік робіт по створенню інтернет сайту та умови до нього узгоджені сторонами у підписаному ними технічному завданні, яке є додатком №1 до договору і є його невід`ємною частиною. Елементи та деталі інтернет сайту, які не врегульовані (не визначені) у технічному завданні мають бути узгоджені і влаштовувати як замовника так і виконавця. Якщо такі роботи потребують додаткових робіт, складається додаток з переліком необхідних робіт і їх вартістю. Результатом виконаних за даним договором робіт є створення інтернет сайту, який відповідає умовам технічного завдання (п.п.2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.2, 2.3).

Загальна вартість робіт по договору становить 80145,60 грн з ПДВ. Оплата вартості робіт (в тому числі авансовий платіж (аванс) за даним договором здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок виконавця, що зазначений в реквізитах даного договору в наступному порядку: авансовий платіж (аванс) складається з двох частин: перша частина авансового платежу в сумі 32058,24 грн сплачується замовником протягом трьох банківських днів з моменту укладання цього договору; друга частина авансового платежу в сумі 24043,68 грн сплачується замовником протягом трьох банківських днів з моменту затвердження замовником макетів веб-сайту. У разі одностороннього розірвання цього договору з ініціативи замовника авансовий платіж, сплачений замовником поверненню не підлягає (п.п.3.1, 3.2, 3.2.1 договору).

Виконавець, зокрема, зобов`язується виконати роботи згідно умов технічного завдання та вимог договору, надавати замовнику інформацію про результати роботи для контролю за дотриманням строків та якості виконання робіт на вимогу замовника, передати результати виконаних робіт замовнику після їх виконання в порядку і в терміни відповідно до розділу 6 договору (п.п.4.1, 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3 договору).

Замовник, зокрема, зобов`язується надати всі необхідні графічні та текстові матеріали інформаційного характеру, необхідні для виконання робіт за договором та умовами технічного завдання, виконавець не відповідає за порушення термінів виконання робіт у випадку, якщо таке невиконання зумовлене несвоєчасним виконанням замовником зобов`язання, викладеного у першому реченні даного пункту, надати виконавцю затверджені ним всі макети веб-сайту у порядку і в термін визначений в розділі 5 договору, оплатити вартість робіт (авансові платежі) в розмірах та в терміни визначені в розділі 3 договору, прийняти результати виконаних робіт та підписати акт приймання - передачі в порядку, визначеному у розділі 6 договору тощо (п.п.4.2, 4.2.1, 4.2.2, 4.2.3, 4.2.4 договору).

Відповідно до п.п.5.1, 5.2, 5.3 договору повний перелік макетів необхідних для розробки вебсайту зазначається у технічному завданні, що є додатком №1 до цього договору. Після затвердження замовником всіх макетів веб-сайту (логотипу, головної сторінки, типових внутрішніх сторінок інтернет сайту, вебсайту) у письмовому вигляді (за його особистим підписом) та сплати замовником другої частини авансового платежу в сумі та в термін, визначені в розділі 3 п.3.2.1 цього договору, виконавець з моменту (з дати) отримання затверджених замовником всіх макетів вебсайту приступає до розробки та створення вебсайту протягом 46 робочих днів. Робочі дні, протягом яких документація, інформація, проекти знаходитимуться на розгляді та погодженні у замовника не включаються в термін виконання виконавцем робіт, зазначених в цьому пункті. Сторони погодили, що виконання робіт з розробки інтернет сайту здійснюватиметься у наступні етапи: І етап - розробка дизайну макетів логотипу, головної та типових внутрішніх сторінок сайту. На цьому етапі виконавець розробляє перший варіант дизайн-макету логотипу чи/або перший варіант дизайн макету головної сторінки (всього до 3-х варіантів) інтернет сайту. В обраний варіант дизайну замовник може вносити правки не більше 5 ітерацій. Погодження замовником дизайну головної сторінки інтернет сайту здійснюється шляхом направлення виконавцю відповідного повідомлення по електронній пошті замовником на електронну адресу виконавця зазначену в п.11.5.1 договору. Після погодження замовником дизайну макету логотипу чи/або дизайну макету головної сторінки інтернет сайту, нові вимоги замовника до дизайну головної сторінки є додатковими роботами, вартість яких визначається виконавцем виходячи з обсягу додаткових робіт, про що сторонами укладається додаткова угода, відповідно до розділу 7 цього договору. Після погодження замовником дизайну макету головної сторінки інтернет сайту, виконавець приступає до створення (промалювання) дизайну макетів типових внутрішніх сторінок інтернет сайту. В створені (промалювання) дизайн макети внутрішніх сторінок інтернет сайту замовник може вносити правки не більше 5 ітерацій на внутрішню кожну сторінку, до затвердження замовником дизайну макетів внутрішніх сторінок. Зауваження до дизайну макетів інтернет сайту викладаються замовником шляхом складання одного списку та надсилаються виконавцю на його електронну адресу протягом 3х робочих днів з дати відправлення дизайну макетів замовнику на його електронну адресу та дублюються телефонним дзвінком.

Документи (акти), листи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані сторонами один одному у порядку визначеному п.6.4 цього договору, надіслані за адресою (місцезнаходженням, поштовою адресою тощо) сторони цінним та рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисте вручення стороні (представнику сторони) (п.11.1 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше одного року з моменту підписання (п.12.1 договору).

Для технічного обміну технічною документацією, сторони застосовують наступні електронні пошти: виконавця - , замовника - , (п.12.6 договору).

Також між сторонами було підписано технічне завдання (додаток №1) до договору.

17.04.2019 виконавцем було виставлено замовнику рахунок на оплату №48 від 17.04.2019 на суму 80145,60 грн.

Відповідно до платіжного доручення №39 від 29.05.2019 замовником перераховано виконавцю 32058,24 грн.

10.10.2019 позивачем було направлено на адресу відповідача лист-претензію на 24-х аркушах, який містив у собі прінтскріни комунікації сторін з приводу виконання умов договору №17-170419 від 17.04.2019 про розробку електронно-інформаційного ресурсу (інтернет сайту) засобами електронної пошти та месенджеру Вайбер.

За твердженнями позивача, оскільки відповідач не виправив недоліки згідно наданих замовником зауважень, робота не була виконана належним чином, а отже замовник відмовився від укладеного договору та просив суд стягнути з відповідача 32058,24 грн сплаченої попередньої оплати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст.846 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ст.852 Цивільного кодексу України).

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну (за змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.853 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (ч.ч.1, 3 ст.858 Цивільного кодексу України).

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, замовник доручив, а підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи по розробці та створенню інтернет сайту, а саме: роботи по створенню (промальованого) дизайну макетів інтернет сайту у відповідності до вимог технічного завдання, роботи по HTML верстанню інтернет сайту та внутрішньої (технічної) частини інтернет сайту (вack-end) у відповідності до вимог технічного завдання, тестування інтернет сайту.

Перелік робіт по створенню інтернет сайту та умови до нього узгоджені сторонами у підписаному між ними технічному завданні, яке є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною.

Як стверджує позивач у позовній заяві та відповіді на відзив, оскільки відповідач не виправив недоліки згідно наданих замовником зауважень, робота не була виконана належним чином, позивач відмовився від укладеного між контрагентами договору, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає 32058,24 грн сплаченої попередньої оплати.

На підтвердження викладеного вище, заявником представлено до матеріалів справи скріншоти листування сторін за допомогою електронної пошти та месенджера Вайбер з приводу виконання умов договору.

При цьому з наведеного листування сторін не вбачається надсилання замовником на адресу виконавця заяви про відмову від договору та/або пропозиції про розірвання договору у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань протягом строку дії означеного правочину.

З листа-претензії позивача, який надіслано останнім на адресу відповідача 10.10.2019 слідує, що роботи відповідачем виконувались, а дизайн макет сайту був погоджений замовником.

Вказаний лист, так як і електронний лист позивача від 18.09.2019, не містить переліку зауважень до виконаних відповідачем робіт з посиланням на конкретні положення додатку №1 до договору - технічного завдання до нього.

При цьому суд зазначає, що у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Клопотань про призначення експертизи матеріали справи не містять, а висновку експерту за власною ініціативою позивач суду не надав.

З огляду на наведені вище обставини, за висновками суду, матеріали справи не містять, а позивач не надав належних та допустимих доказів невідповідності виконаних відповідачем робіт технічному завданню до договору №17-170419 від 17.04.2019 про розробку електронно-інформаційного ресурсу (інтернет сайту).

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен" про стягнення 32058,24 грн попередньої оплати.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

Щодо клопотання відповідача про покладення на позивача 10750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

3) розподіл судових витрат (ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідачем долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №17 від 19.03.2020, який укладений між Адвокатським бюро "Марії Камінської" як бюро та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен" як клієнтом.

Наведений договір містить загальні умови надання адвокатським бюро послуг відповідачу.

Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 19.03.2020 до договору про надання правової допомоги №17 від 19.03.2020 бюро зобов`язалось надати клієнту послуги з правового аналізу документів, вартістю 2750,00 грн, 100% оплати вартості послуги сплачується після підписання договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Згідно умов додаткової угоди №2 від 19.03.2020 до договору про надання правової допомоги №17 від 19.03.2020 бюро зобов`язалось надати клієнту послуги з підготовки та подання відзиву на позовну заяву, вартістю 8000,00 грн, 100% розміру гонорару сплачується впродовж 2-х банківських днів з моменту підписання договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, надання правової допомоги засвідчується актом приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Також відповідачем надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3479/10 від 25.10.2007.

Разом з тим, за висновками суду, надані відповідачем документи не підтверджують понесення ним витрат на оплату професійної правничої допомоги саме у справі №910/2343/20, оскільки останнім не надано суду актів приймання-передачі наданої правової допомоги у розглядуваній справі відповідно до умов додаткових угод до договору про надання правової допомоги №17 від 19.03.2020 та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд відмовляє відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Дизайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебкітчен" про стягнення 32058,24 грн попередньої оплати відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

3. Відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

4. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.12.2020.

Суддя М.Є.Літвінова