ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"14" грудня 2020 р. м. Київ
Справа № 911/743/20
Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р.
за участі секретаря судового засідання Белишевої А.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агровікт про вирішення питання про судові витрати за результатами розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агровікт до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про стягнення 901 486,48грн, за участю представників від:
позивача не з`явився;
відповідача не з`явився
В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №1 від 30.01.2018 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк (а.с.1-6).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2020 судом відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 14:00 13.05.2020, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.65-66).
13.05.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, якою: судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до 901 486,48грн; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2020 (а.с.102-104).
Рішенням Господарського суду Київської області від 17.06.2020 позов задоволено частково.

Відповідно до рішення суду з СТОВ Зоря на користь ТОВ «Агровікт» стягнуто 490 679,09грн основного боргу, 29 617,00грн - 3% річних, 53 654,24грн втрат від інфляцій, а також 4 929,17грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату позову судовим збором та 6366,71грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги; у задоволенні позову в частині стягнення 327 230,5грн пені та 305,55 грн втрат від інфляції судом відмовлено.

25.06.2020 від представника позивача надійшла заява б/н від 22.06.2020 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, понесених позивачем.

Так, у поданій заяві позивач просить суд вирішити питання про розподіл (стягнення з відповідача) понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 66395,03грн та переглянути розмір стягнутого з відповідача судового збору.

Ухвалою суду від 26.06.2020 розгляд відповідної заяви призначено на 06.07.2020 (а.с.138-139).

Ухвалою від 06.07.2020 розгляд поданої заяви зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №904/4507/18.

Ухвалою від 09.11.2020 провадження за відповідною заявою відновлено та заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 14:10 20.11.2020.

Однак. копії відповідної ухвали сторонам не направлені, про що свідчить довідка від 11.11.2020, у зв`язку з відсутністю фінансування.

20.11.2020, зважаючи на не повідомлення учасників належним чином про дату, час і місце засідання суду, їх неявку, розгляд поданої заяви відкладено до 15:40 02.12.2020.

Копія ухвали від 20.11.2020 також не була направлена сторонам до дати судового засідання, враховуючи відсутність фінансування. При цьому, на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника; від відповідача заяв та клопотань не надходило.

Зважаючи на те, що відсутні докази того, що відповідачу відомо про день, час і місце розгляду відповідної заяви, його неявку, а також враховуючи, що копія ухвали від 20.11.2020 не була направлена сторонам до дати судового засідання, суд розгляд поданої заяви відклав до 16:30 14.12.2020.

В судове засідання 14.12.2020 представники сторін не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомленні шляхом направлення копії ухвали від 02.12.2020.

При цьому, позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника; відповідач з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи, що неявка учасників справи, яких повідомлено про день, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду поданої заяви, судом здійснено її розгляд за відсутності учасників справи.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Як визначено ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. При цьому у відповідному випадку, як визначено ч.3 такої норми, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, як встановлено відповідною нормою, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У заяві про вирішення питання про судові витрати, яка разом із доказами надійшла у строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України, позивач вказує, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 76 395,03грн, у т.ч. 10 000,00грн з яких вже фактично розподілені у рішенні суду.

Так, у підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано:

- платіжне доручення №290 від 22.06.2020 на суму 3000грн з призначенням платежу «оплата за участь в судовому засіданні 13.05.2020 по договору №1 від 16.03.2020»;

- платіжне доручення №291 від 22.06.2020 на суму 24 500грн з призначенням платежу «оплата за надання правової допомоги, додатковий гонорар по договору №1 від 16.03.2020»;

- платіжне доручення №292 від 22.06.2020 на суму 3000грн з призначенням платежу «оплата за участь в судовому засіданні 17.06.2020 по договору №1 від 16.03.2020»;

- платіжне доручення №293 від 22.06.2020 на суму 3000грн з призначенням платежу «оплата за участь в судовому засіданні 03.06.2020 по договору №1 від 16.03.2020»;

- платіжне доручення №294 від 22.06.2020 на суму 32 895,03грн з призначенням платежу «оплата за надання правової допомоги, додатковий гонорар по договору №1 від 16.03.2020».

Отже, за участь в трьох судових засіданнях позивачем перераховано 9 000,00грн (платіжні доручення №№290,292,293 від 22.06.2020), а також як додатковий гонорар сплачено 57 395,03грн (платіжні доручення №№291,294).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У першій заяві по суті позові позивач вказав, що ним понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн, а оскільки заздалегідь не можливо передбачити кількість судових засідань і на чию користь буде ухвалено рішення, позивач вважав за доцільне вирішити відповідне питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Окрім того, у попередньому орієнтовному розрахунку зазначено, що позивач планує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 109 228,67грн (а.с.55).

Приймаючи рішення у даній справі, суд розподілив судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн, а саме такі витрати розподілено пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з відповідача на користь позивача стягнуто 6366,71грн; інші витрати покладені на позивача.

Судом також розподілені витрати, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, однак, у поданій заяві позивач просить їх переглянути. Разом з тим, перегляд рішення суду, у т.ч. в частині відшкодування судових витрат, здійснюється у встановленому порядку компетентним судом, у зв`язку з чим заява позивача у відповідній частині залишається без розгляду.

Згідно ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 згаданої норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 такої норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

У даній справі відповідач СТОВ «Зоря» не подавало заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, 16.03.2020, між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «Вікторія Олійник «Юридична компанія «А2» (адвокат) укладений договір №1 про надання правової допомоги (а.с.51-53).

Відповідно до п. 1 вказаного договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме захищати інтереси клієнта у справах про стягнення заборгованості зі СТОВ «Зоря», яка утворилась внаслідок невиконання умов договорів поставки в частині несплати коштів за отриманий товару. Договором визначено, що вид та обсяг послуг по кожному випадку визначається окремими додатками до договору.

Згідно п. 4.1 договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосується доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі та додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер та тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 вказаного договору за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату аванс - гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні або з розрахунку погодинної оплати за домовленістю сторін, про що сторони складають додаткову угоду до даного договору. Крім цього, сторони можуть домовитись про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення; розмір додаткового гонорару (премії) також оговорюється додатковою угодою до договору. Позитивним результатом, як визначено таким пунктом, вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі.

Згідно п. 4.4 договору, якщо при виконанні угоди виникне необхідність виїхати у відрядження або виконати угоду в неробочий час, а також, якщо клієнт наполягає на терміновому виконанні доручення вартість роботи адвоката розраховується, виходячи з гонорару помноженого на коефіцієнт 2 (під неробочим часом у цьому випадку розуміється час у святкові і вихідні дні та у робочі дні з 17 по 9 години).

Вартість часу проїзду адвоката до клієнта або по його дорученнях розраховується з погодинної ставки роботи адвоката у розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленої законодавством на день надання правової допомоги, якщо інше не передбачено додатковою угодою.

Сторонами під час розгляду справи не надано додаткових угод до вищевказаного договору.

Поряд з цим, матеріали справи містять попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат (а.с.55), відповідно до якого визначено вартість певних послуг:

- вивчення спірних правовідносин (година) 500,00грн;

- узгодження правової позиції (1 година) 500,00грн;

- розрахунок позовних вимог (3 години) 1500,00грн;

- складання позовної заяви (9 годин) 7000,00грн;

- проїзд до клієнта з м. Васильків Київської області в м. Київ для підписання позовної заяви, завірення копій документів (3 години) 600,00грн;

- формування додатків до позовної заяви, відправлення поштою копії позовної заяви відповідачу, подання до суду (1 година) 500,00грн;

Окрім того, в планових витратах позивачем визначено:

- участь адвоката у судовому засіданні (з урахуванням переїзду з м. Васильків Київської області до м. Київ і назад 3 години), орієнтовано відбудеться 2 засідання 7 200,00грн;

- премія (додатковий гонорар) адвоката на ухвалення рішення на користь клієнта 91 428,67грн.

Отже, як вбачається з розрахунку, на оплату участі у судовому засіданні (орієнтовно у 2 засіданнях) адвоката позивач планував витратити 7200грн. Доказів узгодження такої вартості або вартості участі у одному засіданні (3000грн - з розрахунку якої позивачем здійснено оплату) не надано; будь-яких додаткових угод до договору не надано. Поряд з цим, з наданих платіжних документів вбачається, що позивач перерахував, а АБ «Вікторії Олійник «Юридична компанія А2» прийняв оплату за кожне судове засідання 3000грн, у зв`язку з чим вважати, що вартість відповідних послуг не була узгоджена, у суду не має підстав.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що адвокат Олійник В.В. брала участь у засідання 13.05.2020, 03.06.2020, 17.06.2020, оплата відповідних послуг у розмірі 9000грн позивачем обґрунтована. Разом з тим, відповідні витрати, понесені позивачем підлягають розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам, а тому витрати у розмірі 5730,04грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача (9000/100*63,6671%), а інші витрати суд покладає на позивача у розмірі 3269,96грн (9000- 5730,04).

Витрати на оплату додаткового гонорару («гонорару успіху») у розмірі 57 395,03грн суд покладає на позивача з наступних підстав.

Сторонами не надано доказів укладення додаткової угоди з визначенням додаткового гонорару або методики визначення розміру такого гонорару.

Поряд з цим, гонорар за прийняття рішення на користь позивача у даній справі є так званими «гонорарами успіху», та передбачений як форма матеріального заохочення адвоката з метою посилення його зацікавленості у результаті справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Користуючись визначеними ч.5 ст.129 ГПК України критеріями, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 57 395,03грн, які сплачені позивачем додатково, підлягають покладенню на позивача.

Так, загальна сума заявлених витрат у цій справі на оплату професійної правничої допомоги складає 76 395,03грн (10000+9000+57395,03). Однак, суд не вважає розумним, необхідним, пропорційними заявленим вимогам та неминучим витрати у такому значному розмірі, зважаючи і на те, що відповідач у даній справі позов в частині основного боргу повністю визнавав, обставин не заперечував.

З урахуванням предмета спору, ціни позову, поведінку сторін зокрема, визнання позову та обставин, на яких він ґрунтується, значення справи для сторін, відшкодування частини таких витрат у рішенні суду, задоволення позову лише в частині, суд вважає обґрунтованим, розумними та необхідними витрати лише в частині і покласти додатково на відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5730,04грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат, а саме: відшкодування позивачу за рахунок відповідача 5730,04грн. частини витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги; інші витрати - суд покладає на позивача (61664,99грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 126, 129, 233-234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агровікт про вирішення питання про судових витрат в розмірі 66 395,03грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Зоря (ідентифікаційний код 05391465; 08054, Київська обл., Макарівський р-н, с. Соснівка, вул. Леніна, буд. 30) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агровікт (ідентифікаційний код 41784823; 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 2/30, кв. 96) 5730,04гр в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 61 6645,99грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агровікт».

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» в частині перегляду розмірі стягнутого з відповідача судового збору.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається у строк та в порядку, визначених ст.ст.256,257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова