РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2020Справа № 910/14615/20
За позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 677,45 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 677,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо збереження перевезеного вантажу, у зв`язку з чим позивачу заподіяні збитки у розмірі вартості втраченого вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14615/20 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

13.11.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивач не надав належних доказів сплати вартості вантажу.

01.12.2020 позивачем подана відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач не погодився з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним Акціонерним Товариством "Авдіївський коксохімічний завод" та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" був укладений договір № 0103/11606 від 01.11.2017.

Відповідно до умов договору № 0103/11606 від 01.11.2017 на адресу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" по залізничній накладній № 42910208 надійшло вугілля кам`яне газове марки Г у вагоні № 60032737, вантажовідправник - ТОВ "Метінвест-Шіппінг".

До відправки вказаний вагон надійшов з вагою, зазначеною у залізничній накладній - 66,35 тон.

Після прибуття вагонів на станцію Авдіївка органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірному вагоні - 1150 кг та складено комерційний акт № 482803/93 від 24.05.202.

Відповідно до комерційного акту № 482803/93, зазначено, що по документу значиться вага: нетто 66350 кг, тара 23500 кг. При переважуванні виявилось: брутто 88700 кг, нетто 65200 кг, тара 23500 кг, що менше ваги накладної на 1150 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу над 1-3 люками нижче бортів на 20 см, над 4-6 люками на рівні бортів, нерівномірна, слабо маркована вапном, потоптана, над 7 люком скос до торця 150х280х40см. Навантаження нижче рівня бортів 10-20 см, над 2-7 люками є виїмка 9х1х1м, у місці виїмки маркування порушене.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст.308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно статті 25 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст.ст.110, 127 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, і матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Пункт "а" статті 114 Статуту залізниць України визначає залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено відповідні комерційні акти, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Згідно з приписами статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (пункт "б" статті 130 Статуту).

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (частина третя статті 133 Статуту).

Рахунок-фактура № 93263428 від 22.05.2020, надана Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" повністю відповідає вимогам діючого законодавства, як документ вантажовідправника, оскільки між ПРАТ "АКХЗ" та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" був укладений договір № 0103/11606 від 01.11.2017 поставки товару, на підставі якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію (ресурси) на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, поставка ресурсів здійснюється на умовах вказаних у специфікаціях, постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010 року. Поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки та вказані в специфікаціях (п.4.1 договору).

Як свідчить специфікація № 242 від 19.05.2020 до договору № 0103/11606, ПРАТ "АКХЗ" та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" дійшли згоди у травні 2020 року поставити вугілля кам`яне газове марки Г, умови поставки - до станції "Авдєєвка", Донецької залізниці, код 482803, отримувач: ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод".

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть буті підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В комерційному акті зазначені обставини, що вказують на факт втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у справному стані та у кількості згідно накладної.

В свою чергу відповідач у відзиві зазначає, що до позовної заяви позивачем не надані платіжні документ, які підтверджують оплату товару в порушення вимог ст. 114 Статуту залізниць, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Проте, на підтвердження завданих збитків та як належний доказ оплати рахунку № 93263428 від 22.05.2020 року про сплату вугільної продукції позивач повідомив, що рахунок № 93263428 від 22.05.2020 року було закрито шляхом попередньої сплати та надав завірену копію банківської виписки від 12.06.2020 року, яка додана до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи позивачем, як вантажоодержувачем, додано відповідний рахунок-фактуру, завірена банківська виписка на підтвердження факту оплати рахунку-фактури, довідку щодо вартості вугілля та акт відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, то з урахуванням статей 114, 115, 130, 133 Статуту вимоги позивача щодо вартості нестачі вантажу є належним чином обґрунтованими.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ненадання відповідачем доказів на спростування обставин доведених позивачем, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів є законними, обґрунтованими та такими, що правомірно заявлені, а відтак такими, що підлягають задоволенню, в розмірі 1 677,45 грн.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка проїзд Індустріальний, 1, ) 1 677 (одну тисячу шістсот сімдесят сім) грн. 45 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.12.2020

Суддя І.І.Борисенко