ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.12.2020 Справа № 914/2847/20

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Машкаринця Володимира Миколайовича, Закарпатська область, м.Ужгород;

до Відповідача: Приватного підприємства "Колор Плюс", Львівська область, м.Львів;

про: стягнення заборгованості

ціна позову: 58272грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: Попівняк Л.М. - керівник ПП "Колор Плюс".

ВСТАНОВИВ:

02.11.2020р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Фізичної особи-підприємця Машкаринця Володимира Миколайовича від 27.10.2020р. б/н (вх. №3027) до Приватного підприємства "Колор Плюс" про стягнення заборгованості; ціна позову: 58272грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає порушення Відповідачем договірних зобов`язань по сплаті транспортних послуг, отриманих від Позивача за Договором на транспортно-експедиторське обслуговування від 21.01.2020р. №7.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.11.2020р. у даній справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 24.11.2020р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2020р. у даній справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору на 15.12.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Відповідача в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, 14.12.2020р. за вх. №3267/20 надіслав на електронну адресу суду клопотання від 14.12.2020р. б/н, у якому підтверджує сплату Відповідачем заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі, просить суд закрити провадження у справі та повернути Позивачу сплачений за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача в судове засідання з`явився, зазначив про подання Відповідачем до суду доказів в підтвердження факту сплати на користь Позивача після відкриття провадження у справі суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору.

11.12.2020р. за вх. №35560/20 Відповідачем подано до суду клопотання від 11.12.2020р. б/н, у якому просить суд долучити до матеріалів справи копії Платіжного доручення від 17.11.2020р. №218 на суму 20512грн., від 17.11.2020р. №219 на суму 4500грн. та від 20.11.2020р. №221 на суму 33260грн. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника Позивача за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів, наведених Відповідачем доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

21.01.2020р. між Фізичною особою-підприємцем Машкаринцем Володимиром Миколайовичем (надалі - Позивач, Експедитор) та Приватним підприємством «Колор плюс» (надалі - Відповідач, Замовник) укладено Договір на транспортно-експедиторське обслуговування №7 (далі - Договір), за умовами якого (п.п.2.1., 2.2. Договору) Експедитор від імені Перевізника та за рахунок Замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів Замовника вантажним автомобільним транспортом. Експедитор виконує у разі потреби пов`язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції розроблення маршруту перевезення, перевезення вантажу власним транспортом, організацію забезпечення відправлення та одержання вантажу, інформаційне забезпечення та інші операції, пов`язані з перевезенням.

Відповідно до п.3.1.1. Договору Експедитор організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що подаються Замовником, підписаними уповноваженим представником Замовника.

Згідно пункту 3.2. Договору Заявка на транспортно-експедиторське обслуговування подається Замовником не пізніше трьох діб до моменту подання автомашини в пункт завантаження.

Пунктом 4.1. Договору Сторонами погоджено обов`язки Експедитора, зокрема, належним чином прийняти від Замовника заявку; організувати своєчасну доставку вантажу заявленого Заявником в заявці у пункт призначення через укладання відповідних договорів із перевізником.

Згідно пункту 4.2. Договору Замовник зобов`язаний забезпечити розвантаження вантажу в пунктах призначення не допускаючи простою автомобілів під завантаженням і розвантаженням у строки, що не перевищують 10 год. при виконанні замовлень по Україні; 48 год. при виконанні міжнародних рейсів (в тому числі митні процедури). Години простою рахуються з 8-00год. ранку від моменту прибуття транспортного засобу; повідомити Експедитору всю необхідну для здійснення перевезення інформацію про вантаж і своєчасно надати в розпорядження водію супровідні документи встановленої форми (TIR, CMR, TTH), за якими проводиться приймання вантажу до перевезення, перевезення вантажу і здавання його Одержувачеві. У разі ненадання Замовником необхідної інформації Експедитор вправі не приступати до виконання своїх обов`язків.

Розмір оплати за виконання Експедитором пов`язаних з організацією та здійсненням операцій перевезення і надання послуг сум комісійної винагороди визначаються за взаємною згодою Сторін, що обумовлена в Заявці шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Експедитора або готівкою в касу Експедитора. (п.6.1. Договору)

Відповідно до п.6.1.1. Договору у випадку, якщо строк оплати в заявці не обумовлений Сторонами, Замовник зобовязується оплатити надані транспортно-експедиторські послуги протягом трьох банківських днів з моменту надання експедитором одного із наступних документів: рахунку, податкової накладної, товарно-транспортної накладної із відміткою навантажувача.

Пунктом 6.1.2. Договору Сторонами встановлено, що факт надання транспортно-експедиторських робіт підтверджується Актом виконаних робіт ,який складається в двох примірниках. Якщо Замовник протягом місяця не повертає Експедитору підписаний екземпляр Акту виконаних робіт, Акт вважається прийнятим Замовником.

Належні Експедитору суми за транспортні та експедиторські послуги можуть оплачуватись Замовником при поданні Заявки (передоплата). Остаточний розрахунок щодо платежів за надані транспортно-експедиторські послуги проводиться Замовником на підставі рахунка-фактури Експедитора та Акта про виконання транспортно-експедиційних послуг. (п.п.6.3., 6.4. Договору).

Відповідно до п.6.5. Договору Рахунок-фактура повинен бути оплачений Замовником протягом двох банківських днів з моменту його одержання. За затримку оплати Експедитор вправі нараховувати неустойку в розмірі 2 відсотки від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно п.6.8. Договору надані по Договору послуги Експедитора оплачуються Замовником за кожною Заявкою на організацію перевезення на підставі виставлених Експедитором оригіналів Актів виконання робіт протягом трьох банківських днів з моменту отримання документів.

За невиконання або неналежне виконання умов Договору винна сторона несе відповідальність згідно з умовами Договору та чинного законодавства України (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.9.1. Договору договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2022р.

Вказаний Договір та Додатки до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач покликається на те, що Заявкою від 01.06.2020р. на перевезення вантажу Відповідач звернувся до Позивача із замовленням доставки вантажу з датою завантаження 02.06.2020р. в Словенії м.Любляна та датою розвантаження 04.06.2020р. в Мукачево і нижній Апші на автомобілі НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Тип вантажу та його вага: тент 22т. фарба. Фрахт та умови оплати: 35912грн. Вказана Заявка містить відбиток печатки Відповідача.

Відповідачем одержано вантаж вагою 20772,30кг, об`ємом 27,670м.куб., що підтверджується відповідною відміткою в графі 24 міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №10037605.

02.06.2020р. Позивачем виставлено до оплати Відповідачу Рахунок №136 на оплату за транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м.Дол при Любляні (Словенія) - п/п Чоп - с.Солотвино (Україна) на суму 35912грн., в тому числі експедиторська винагорода в розмірі 500грн.

Актом здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 05.06.2020р. Позивачем передано Відповідачу транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м.Дол при Любляні (Словенія) - п/п Чоп - с.Солотвино (Україна) автомобілем МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на суму 35912грн., в тому числі експедиторська винагорода в розмірі 500грн. Вказаний Акт містить підпис та відбиток печатки Позивача.

Також, Заявкою від 14.06.2020р. на перевезення вантажу Відповідач звернувся до Позивача із замовленням доставки вантажу з датою завантаження 15.06.2020р. в Словенії м.Любляна та датою розвантаження 16-17.06.2020р. в Мукачево і нижній Апші на автомобілі НОМЕР_3 / НОМЕР_4 . Тип вантажу та його вага: тент 22т. фарба. Фрахт та умови оплати: 37760грн. Вказана Заявка містить відбитки печаток Позивача і Відповідача.

Відповідачем одержано вказаний вантаж вагою 21152,18кг, об`ємом 27,730м.куб., що підтверджується відповідною відміткою та відтиском печатки відповідача в графі 24 міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №10037871.

15.06.2020р. Позивачем виставлено до оплати Відповідачу Рахунок №152 на оплату за транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м.Дол при Любляні (Словенія) - п/п Чоп - с.Солотвино (Україна) на суму 37760грн., в тому числі експедиторська винагорода в розмірі 500грн.

Актом здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 18.06.2020р. Позивачем передано Відповідачу транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м.Дол при Любляні (Словенія) - п/п Чоп - с.Солотвино (Україна) автомобілем НОМЕР_3 / НОМЕР_4 на суму 37760грн., в тому числі експедиторська винагорода в розмірі 500грн. Вказаний Акт містить підпис та відбиток печатки Позивача.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача Претензією від 10.09.2020р. вих. №7 із вимогою про сплату 78412грн. суми боргу за надані Позивачем та одержані Відповідачем транспортно-експедиторські послуги.

Договір та Акти №136 та №152 03.10.2020р. надіслано Позивачем на адресу Відповідача, що підтверджується Поштовою квитанцією (касовим чеком) від 03.10.2020р. накладною від 03.10.2020р. №550 та Описом вкладення до цінного листа від 03.10.2020р.

Відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання із оплати наданих Позивачем послуг оплачено частково, 17.09.2020р. сплачено на користь Позивача 5000грн., 25.09.2020р. - 5000грн., 13.10.2020р. - 3400грн., 16.10.2020р. - 2000грн. Призначення платежів: «Оплата за транспортні послуги згідно рахунку №136 від 02.06.2020р.».

З підстав наведеного Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 58272грн. суми основного боргу з оплати наданих Поизвачем та прийнятих Відповідачем транспортно-експедиційних послуг.

Окрім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 2102грн. сплаченого Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судового збору та 6000грн. витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги

11.12.2020р. за вх. №35560/20 Відповідачем подано до суду клопотання від 11.12.2020р. б/н, у якому просить суд долучити до матеріалів справи копії Платіжного доручення від 17.11.2020р. №218 на суму 20512грн., призначення платежу: «Оплата згідно рахунку від 02.06.2020р. №136»; від 17.11.2020р. №219 на суму 4500грн., призначення платежу: «Оплата згідно рахунку від 15.06.2020р. №152» та від 20.11.2020р. №221 на суму 33260грн., призначення платежу: «Оплата згідно рахунку від 15.06.2020р. №152».

В судовому засіданні представник Відповідача зазначив про сплату Відповідачем згідно вказаних платіжних документів на користь Позивача 58272грн. суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі, внаслідок чого предмет спору припинив своє існування і відсутній станом на час проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

14.12.2020р. за вх. №3267/20 Позивачем надіслано на електронну адресу суду клопотання від 14.12.2020р. б/н, у якому підтверджує сплату Відповідачем заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі, просить суд закрити провадження у справі та повернути Позивачу сплачений за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір.

У відповідності з пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд в порядку ч.3 ст.192 ГПК роз`яснює Сторонам наслідки закриття провадження у справі, зокрема, що, згідно ч.3. ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення представника Відповідача, оглянувши і дослідивши матеріли справи та подані Учасниками справи докази, суд дійшов висновків про те, що предмет спору у справі припинив існування після відкриття провадження у справі, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Щодо судових витрат суд зазначає.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року для працездатних осіб в розмірі 2102 гривні.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2102грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору та 6000грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжне доручення від 27.10.2020р. №366 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2102грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №16 до позовної заяви.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Згідно ст.19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2020р. у справі №905/1800/19 від 14.04.2020р. у справі №905/2155/19, Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019р. у справі №910/9709/19, що з аналізу вказаних положень ГПК України вбачається, що, оскільки в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, тому процесуальну дію - подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат Позивач мав право вчинити або до закінчення розгляду справи по суті, або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судового розгляду у справі зробив про це відповідну заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивачем до позовної заяви долучено копію укладеного між Фізичною особою-підприємцем Машкаринцем Володимиром Михайловичем (надалі - Позивач, Клієнт) та Адвокатом Суботою Михайлом Івановичем (надалі - Адвокат) Договору про надання правової допомоги від 01.10.2020р. №400, за умовами якого (п.1. Договору) Адвокат зобов`язувався надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта з наступних правових питань та у таких обсягах: у спірних правових відносинах з ПП «Колор Плюс» з приводу не виконання зобов`язань з оплати за надані послуги транспортного експедиційного обслуговування. Здійснювати захист інтересів Клієнта як його представник.

Відповідно до п.2. Договору від 01.10.2020р. №400 Клієнт надає Адвокату право: бути представником Клієнта у судових органах України будь-якої ланки, з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві/відповідачу/третій особі/заявнику, з питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі право: подавати представляти від імені Клієнта та у його інтересах відповідний позов: брати участь у судових засіданнях: заявляти клопотання та відводи; давати усні і письмові пояснення у судах, які розглядають справу Клієнта: оскаржувати рішення (ухвали, постанови) суду та користуватись іншими процесуальними правами , що передбачені законом: отримувати рішення ( ухвали, постанови) суду (їх завірені в установленому порядку копії) подавати виконавчі документи до стягнення, а також отримувати, підписувати та подавати від імені клієнта та у його інтересах усі необхідні документи, вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду повноважень, та які, на думку представника, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання зобов`язань, передбачених цим Договором. Обмежень повноважень немає.

Пунктом 3. Договору від 01.10.2020р. №400 передбачено, що За надання правової допомоги законний представник Клієнта сплачує Адвокату гонорар що становить 3900грн., та містить такі складові з розрахунку вартості години роботи адвоката 400грн. за 1год.: вивчення справи 4 год.; складання позовної заяви, інших процесуальних доку ментів 5 год.; представництво Клієнта в суді 300грн. одне засідання. Вищевказані грошові кошти сплачуються до виконання робіт. Оплата на стадії апеляційного та касаційного провадження, виконання рішення суду узгоджується окремо.

Згідно п.5. Договору від 01.10.2020р. №400 у випадку, якщо для надання правової допомоги необхідно здійснювати виїзд за межі м.Ужгород, Клієнт має сплатити кошти для відрядження Адвоката не пізніше як за 2 доби до такого відрядження. Вартість відрядження становить до м.Львів становить 2000грн.; м.Київ - 4000грн.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток Сторін Договору.

Субота Михайло Іванович є адвокатом, що підтверджується Свідоцтвом на право зайняття адвокатською діяльністю від 18.06.2010р. №412, виданим Чернівецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та уповноважений представляти інтереси Позивача в Господарському суді Львівської області на підставі ордеру від 07.10.2020р. серії АО №1017654.

Станом на час виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення інших доказів в підтвердження реальності, неминучості, розумності, доведеності та документального обґрунтування факту понесення Позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги Позивачем, про які він зазначав в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат не заявлено та не подано, як і не заявлено клопотання про подання таких в порядку ч.8 ст.129 ГПК України.

Згідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2102грн., недоведення Відповідачем розміру понесених судових витрат у справі, наведених в мотивувальній частині даної ухвали висновків суду щодо припинення існування предмету спору після відкриття провадження у справі, наявності правових підстав до закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, подане Позивачем клопотання від 14.12.2020р. б/н (вх. №3267/20 від 14.12.2020р.) про повернення сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі суд дійшов висновків про відсутність правових підстав до стягнення витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги та наявність правових підстав до повернення Фізичній особі-підприємцю Машкаринцю Володимиру Миколайовичу ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ) з Державного бюджету України 2102грн. сплаченого згідно Платіжного доручення від 27.10.2020р. №366 судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 42, 43, 46, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 5, 7 Закону України «Про судовий збір», суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі.

2. Повернути Фізичній особі-підприємцю Машкаринцю Володимиру Миколайовичу ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ) з Державного бюджету України 2102грн. сплаченого згідно Платіжного доручення від 27.10.2020р. №366 судового збору.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 21.12.2020р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок