ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2020 Справа № 905/1792/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР»

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА»

про: стягнення 47034,43 грн, з яких: заборгованість 39261,60 грн., пеня 1963,08 грн., інфляційні втрати 3588,51 грн., 3% річних 2221,24 грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

09.10.2020, шляхом надіслання поштового відправлення, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» про стягнення 47034,43 грн, з яких: заборгованість - 39261,60 грн, пеня - 1963,08 грн, інфляційні втрати - 3588,51 грн, 3% річних - 2221,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки від 28.12.2017 №5395-ШБ-УМТС-Т.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 11, 526, 530, 549, 550, 610-612, 626, 629 Цивільного кодексу України, статті 173-175, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1792/20, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 05.11.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 19.11.2020 до 11:40 год.

Листом Господарського суду Донецької області від 18.11.2020 повідомлено сторін, що у зв`язку з дистанційною роботою судді Устимової А.М. за фактичним місцем проживанням в м.Харкові 19.11.2020 судове засідання по справі №905/1792/20 не відбудеться.

У період з 24.11.2020 по 30.11.2020 (включно) суддя Устимова А.М. перебувала на лікарняному.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2020, у зв`язку з виходом судді Устимової А.М. з лікарняного 01.12.2020, судове засідання призначено на 14.12.2020 о 12:00 год.

У судове засідання 14.12.2020 уповноважені представники сторін не з`явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення телефонограм №2212, 2216 від 04.12.2020 року та ухвали суду від 01.12.2020 року.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;(ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, з огляду на факт обізнаності сторін відносно наявності судового спору внаслідок отримання попередніх ухвал суду, що виходить з повідомлень про вручення поштових відправлень з відмітками про отримання, неявка останніх не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 року в частині оплати за поставлену продукцію.

08.08.2018 позивач забезпечив поставку продукції згідно узгодженої специфікації на суму 39261,60 грн. з податком на додану вартість, що підтверджується підписаною відповідачем видатковою накладною. Претензій з боку відповідача щодо якості поставленого товару, оформлення первинних документів та їх комплектності не надійшло. Товариством з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» не виконано зобов`язанання з оплати поставленого товару.

Внаслідок порушення умов договору на час звернення з позовом до суду утворилась заборгованість у розмірі 39261,60 грн.

В рамках досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача поштовим відправленням надіслана претензія №588/03-18 від 04.12.2018. Відповіді з приводу обґрунтування причин невиплати боргу за виконаним договором позивач від відповідача не отримав.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання за умовами укладеного договору поставки є підставою для стягнення з нього на користь позивача, окрім суми основного боргу, також пені за прострочення платежів кратній подвійній ставці Національного банку України, за період з 13.10.2019 протягом шести місяців згідно п.6.8 договору.

У зв`язку з відмовою покупця у односторонньому порядку від виконання грошового зобов`язання по оплаті в повному обсязі вартості поставленого товару відповідач повинен сплатити позивачу завдані інфляцією втрати за весь час прострочення за період за період з 13.10.2018 року по 31.08.2020 року - у сумі 3588,51 грн., а також три процента річних за період з 13.10.2018 по 31.08.2020 - у сумі 2221,24 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору поставки № 5395-ШБ-УМТС-Т від 28 грудня 2017 року; специфікації до Договору № 5395-ШБ-УМТС-Т від 28 грудня 2017 року; наряду на отримання ТМЦ № 688 від 06.08.2018 року; видаткової накладної № 100686 від 08.08.2018 року; претензії (вих. № 588/03-18) від 04.12.2018; поштового відправлення від 04.12.2018 року; листа №352/03-19 від 02.09.2019 року; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ДЕБЮТ-ЦЕНТР»; оригінал акту звірки взаємних розрахунків.

Позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу.

На підтвердження надання правової допомоги, позивач надав належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги від 07.07.2020 року та оригінал ордеру серія ДН №044965 виписаного адвокатом Болобаном В.Г. на підставі договору про надання правової допомоги для представлення інтересів ТОВ «Дебют-центр».

Товариство з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» надіслало до Господарського суду Донецької області відзив на позовну заяву від 03.11.2020, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав погашення ним суми основного боргу та пропуском позивачем строку позовної давності для стягнення пені.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на перерахування 09.10.2020 Товариством з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» суми основного боргу за договором №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 року, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем по вказаному договору відсутня, а отже позовні вимоги в частині стягнення основного боргу не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідчапем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки позивачем заявлена позовна вимога про стягнення пені, яка нарахована за період з 13.10.2018 року по 13.04.2019 року, однак із врахуванням приписів 258 Цивільного Кодексу, річний строк позовної давності для стягнення пені сплив 13.10.2018 року, у зв`язку з чим позивачем завлено позовну вимогу зі стягнення пені з пропуском позовної давності, а отже позовні вимоги в частині стягнення нарахованої пені, на думку відповідача, не підлягають задоволенню.

На підтвердження заперечень відповідач надав до суду належним чином засвідчену копію платіжного доручення №1759971 від 09.10.2020 про сплату 39216,60 грн. суми основного боргу.

Заперечень на відзив позивачем не надано, строк надання заперечень, з урахуванням дати отримання відзиву 24.11.2020, згідно відомостей які містяться на веб-сайті АТ «Укрпошта», щодо відстеження поштового відправлення №060, сплив 30.11.2020 (з урахуванням, що останній день на подачу відповіді на відзив припадає на вихідний день 29.11.2020).

Виклад обставин справи, встановлених судом

28 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» (надалі - Постачальник) та Товариство з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» (надалі - Покупець) уклали договір поставки №5395-ШБ-УМТС-Т, відповідно до пунктів 1.1-1.2 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця продукцію і/або обладнання промислово-технічного призначення (надалі - Продукція) в асортимені, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими Сторонами в даному Договорі і Специфікаціях, які є невід`ємними частинами до цього Договору. Покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлену у його власність Продукцію відповідно до умов даного Договору.

Згідно до абзацу першого-другого п.8.1 договору, цей Договір може бути скріплений печатками Сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома Сторонами своїх зобов`язань, термін дії Договору встановлюється до 31.12.2018 року включно. У разі не виконання (неналежного виконання) Сторонами (Стороною) своїх зобов`язань за цим Договором, термін дії Договору продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Якість і комплектність кожного виду продукції, що поставляється повинно відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами цього Договору. Продукція, що поставляється за цим Договором, повинна бути новою, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях до цього Договору (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору поставка Продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені Сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

Згідно до п.4.2 Договору, умови поставки Продукції - PDD, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому Договорі та/або відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником (пункт 4.7 договору).

Відповідно до п.4.3 Договору, Постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товано-транспортну накладну), сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт, сертифікат відповідності ( у разі, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації), дозвіл Держпраці / дозвіл Держгірпромнагляду (у разі, якщо отримання такого документу обов`язкове за нормами діючого законодавства), інструкцію (положення) з експлуатації ( у тому разі, якщо такий документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.4 цього Договору.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що ціни на поставлену Постачальником Продукцію встановлюються Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

Згідно пункту 5.4 Договору розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію за цим Договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарний день з дати поставки відповідної Продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

У разі несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої Продукції (п.6.8 договору).

28.12.2017 Постачальник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» та Покупець - Товариство з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» підписали специфікацію на постачання Цементу ПЦ-500 (на поддонах) у кількості 14,25 т на загальну суму з ПДВ 39261,60 грн.

За видатковою накладною №100686 від 08.08.2018 представник Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» Бабкіна М.Л. за нарядом на отримання ТМЦ №688 від 06.08.2018 отримала вказаний товар.

В матеріалах справи відсутній виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» рахунок на оплату поставленої продукції за спірним договором.

04.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» звернулось з письмовою вимогою до Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» про погашення заборгованості, зокрема, за поставлену продукцію за договором від 28.12.2017 року №5395-ШБ-УМТС-Т в сумі 39261,60 грн., нарахованої пені в сумі 1963,08 грн., інфляційних в сумі 667,44 грн. та 3% річних в сумі 171,03 грн.

Відповіді на претензію відповідач не надав.

Товариство з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» платіжним дорученням №1759971 від 09.10.2020 року оплатило поставлений товар за договором №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 в розмірі 39216,60 грн.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленої продукції, правомірність нарахування штрафної санкції - пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» та Товариством з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» договір поставки №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 за своєю правовою природою є договором поставки.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зі змісту правочину убачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, об`ємів поставки продукції та її якості, а також ціною та строками виконання.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На підставі представлених доказів судом встановлено, що у серпні 2018 року Товариство з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» на виконання умов спірного договору отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» продукцію: Цемент Євроцемент, ПЦ І-500-Н 50 кг Європакет на піддоні у кількості 14,25 т на загальну суму 39261,60 грн.

За приписами частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У пункті 5.4 договору сторони погодили, що розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію за цим Договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарний день з дати поставки відповідної Продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Таким чином, з урахуванням п.5.4 Договору, суд доходить висновку, що строк оплати поставленого за видатковою накладною №100686 від 08.08.2018 товару становив до 12.10.2018 (включно).

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній виставлений позивачем відповідачу рахунок на оплату поставленого товару, однак за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині своєчасного виконання зобов`язань з належної оплати прийнятого від позивача товару.

Фактично за поставлений товар за договором №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 відповідач сплатив позивачу згідно платіжного доручення №1759971 від 09.10.2020 року 39261,60 грн.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №910/7290/19.

Враховуючи, що відповідачем фактично сплачено суму заборгованості 09.10.2020, що мало місце до відкриття провадження по справі, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 39261,60 грн. не підлягають задоволенню, оскільки право позивача в цій частині не було порушено, правові підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме норми статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Як вбачається з розрахунку 3%річних, що наданий до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 2221,24 грн. що нараховані на заборгованість в сумі 39261,60 грн. за період з 13.10.2018 року по 31.08.2020 року.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3%річних за визначений період, суд приходить до висновку, що він здійснений арифметично вірно, тому позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 2221,24 грн. підлягають задоволенню.

Як вбачається з розрахунку інфляційних збитків, що наданий до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення інфляційні збитки в сумі 3588,51 грн., що нараховані на заборгованість в сумі 39261,60 грн. за період з 13.10.2018 року по 31.08.2020 року.

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПКУ господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку суд не вбачає необхідності від неї відступати.

Таким чином, виходячи з викладеного, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, як наслідок, при здійсненні розрахунку слід застосовувати період у місяцях.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за визначений період, судом встановлено, що позивачем інфляційні втрати нараховані з 13.10.2018 року- зазначає періоди нарахування в календарних датах, а не місяцях, як то передбачено законодавчо, а отже він здійснений методологічно та арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 і в даному випадку суд не вбачає необхідності від неї відступати.

З урахуванням п.5.4 Договору, суд доходить висновку, що відлік прострочення виконання зобов`язання за видатковою накладною №100682 від 17.07.2018 починається з 13.10.2018, а отже право на нарахування інфляційних втрат у позивача виникає з жовтня 2018 року.

Тобто, право на нарахування інфляційних втрат за жовтень 2018 позивач має, але спосіб нарахування визначив невірно - при визначенні періоду нарахування позивач припустився помилки визначивши період в календарних датах, як наслідок, застосовуючи індекс інфляції за весь місяць - жовтень 2018, у розрахунку починає нарахування з 13.10.2018, що суперечить наведеному вище.

Згідно здійсненого судом розрахунку інфляційних втрат за зобов`язанням в сумі 39261,60 грн. за період з 01.11.2018 по 31.08.2020 (період визначений за повні місяці з розрахунку позивача) сума інфляційних втрат становить 2994,91 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 3588,51 грн, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині частково в розмірі 2994,91 грн, в решті відмовляє за безпідставністю.

Із розрахунку нарахованої пені, наданого позивачем вбачається, що останній здійснював нарахування пені на підставі п.6.8 договору за період з 13.10.2018 по 13.04.2019 протягом шести місяців.

Приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій врегульовано положеннями статті 231 Господарського кодексу України, в частині першій якого зазначено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 Господарського кодексу України).

Частиною другою статті 343 Господарського кодексу України як спеціальною нормою передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зі змісту п.6.8 договору поставки №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 встановлено, що у разі несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої Продукції

Як встановлено судом, вартість своєчасно неоплаченої Продукції Покупцем становила 39261,60 грн., відповідно 5% від вказаної суми становить 1963,08 грн.

З наданого позивачем розрахунку нарахованої пені вбачається, що ним нараховано пеню за зобов`язанням в сумі 39261,60 грн. за період з 13.10.2018 по 13.04.2019 в розмірі 7086,45 грн. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача пеню, з урахуванням п.6.8 договору в розмірі 1963,08 грн.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованої позивачем пені, встановив, що за період з 13.10.2018 по 13.04.2019 нарахована за зобов`язаням в сумі 39261,60 грн. пеня становить 7086,45 грн.

Проте, враховуючи що сума пені не може бути більше 5% від вартості невчасно оплаченої Продукції (п. 6.8. Договору), обгрунтованою є сума пені 1 963,08 грн.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності на пред`явлення вимоги про стягнення нарахованої пені, оскільки строк оплати за отриману продукцію закінчився 12.10.2018, а отже річний строк, з урахуванням положень ст.258 Цивільного кодексу України для заявлення вимоги про стягнення нарахованої пені сплив 13.10.2019 року.

Розглядаючи вказану заяву про застосування строків позовної давності суд виходить з такого.

Положеннями ст.256 Цивільного кодексу України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.2 п.п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №5395-ШБ-УМТС-Т від 28.12.2017 у останнього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 39261,60 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені за період з 13.10.2018 по 13.04.2019 згідно п.6.8 договору.

Положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому: 1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; 2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Положення статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна позиція висловлена постанові Верховного суду України від 08.02.2017 року у справі №910/29752/15.

Відтак, з урахуванням висновків Верховного суду України, суд зазначає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені перебіг у період з 13.10.2019 по 13.04.2020 відповідно (кожен день, за який нарахована пеня, + один рік).

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 09.10.2020, що підтверджується штемпелем Акціонерного Товариства «Укрпошта» на конверті поштового відправлення, а отже з порушенням встановленого річного строку для пред`явлення вимоги про стягнення нарахованої пені.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність застосування до вимог про стягнення пені наслідків пропуску спеціального строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення пені поза межами спеціального строку позовної давності в один рік, відповідно позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2994,91 грн. та 3% річних в сумі 2221,24 грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1, п.п.1, 4 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У резолютивній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на його корсть судовий збір у розмірі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу.

Одночасно, зі змісту позовної заяви вбачається, що попередній розмір витрат на правову допомогу становить 6500,00 грн.

За змістом до ч.1 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано до позовної заяви належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги від 07.07.2020 року та оригінал ордеру серія ДН №044965 виписаного адвокатом Болобаном В.Г. на підставі договору про надання правової допомоги для представлення інтересів ТОВ «Дебют-центр».

Разом з тим, зі змісту вказаного договору не вбачається будь-якиого узгодженого сторонами розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги.

Інших доказів на підтвердження факту та обсягу наданих послуг з правничої правої допомоги та їх вартості, як то, додаткових угод до договору, актів виконаних робіт, будь-яких інших документів, з яких вбачався би розмір гонорару адвокату, що є узгодженим сторонами договору, обсяг виконаних робіт за договором,суду не надано.

Суд прийшов до висновку, що фактично адвокат обмежився вказанням орієнтовної вартості витрат з правової допомоги у мотивувальній частині позовної заяви, ніяких доказів на підтвердження розміру гонорару адвокату,що є узгодженим сторонами договору, та обсягу виконаних робіт не надав.

За вказаних обставин, вимога позивача про віднесення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 задоволенню не підлягає, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст.74 ГПК України не доведений та документально не підтверджений.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» до Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» про стягнення 47034,43 грн, з яких: заборгованість - 39261,60 грн., пеня - 1963,08 грн., інфляційні втрати - 3588,51 грн., 3% річних - 2221,24 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «ШАХТА «БІЛОЗЕРСЬКА» (адреса місцезнаходження: 85013, Донецька обл., місто Добропілля, місто Білозерське, вулиця Строїтельна, будинок 17; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЮТ-ЦЕНТР» (адреса місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Січових стрільців, будинок 77, офіс 214; ) інфляційні втрати в ромірі 2994,91 грн., 3% річних в розмірі 2221,24 грн., судовий збір в розмірі 233,11 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини складено та підписано 14.12.2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2020 року.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова