ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Справа №909/147/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Мирутенко О.Л.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання - Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Персей Агро" вих. № 22/07/20 від 22.07.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/2087/20 від 27.07.2020 року),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.06.2020 року (повний текст рішення складено 02.07.2020 року, м. Івано-Франківськ, суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/147/20

порушеній за позовом

позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Лемберг", с. Криниця Миколаївського району

до відповідача: Фермерського господарства "Персей Агро", с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості в сумі 1 351 394,72 грн, з яких 879 129,60 грн - основний борг; 173 080,04 грн - пеня; 175 825,92 грн - штраф; 120 814,08 грн - проценти за користування чужими грошовими коштами; 2 545,08 грн - інфляційні втрати,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Торговий Дім Лемберг» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФГ "Персей Агро" про стягнення заборгованості в сумі 1 351 394,72 грн, з яких 879 129,60 грн основного боргу; 173 080,04 грн пені; 175 825,92 грн штрафу; 120 814, 08 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 2 545, 08 грн втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач всупереч приписам ГК України, ЦК України та умовам договору поставки мінеральних добрив №42/18 від 05.04.2018 не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманої продукції в строки, обумовлені договором. За несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачу нараховано пеню, штраф, проценти за користування чужими грошовими коштами та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 30.06.2020 у справі №909/147/20 позов задоволено частково; стягнуто з Фермерського господарства "Персей Агро" на користь ТОВ «Торговий Дім Лемберг» 879 129,60 грн основного боргу; 152 414,58 грн пені; 175 825,92 грн штрафу; 120 814,08 грн процентів за користування чужими грошовими коштами; 2 545,08грн інфляційних втрат; 19 960,94 грн судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору, поставив продукцію на суму 879 129,60 грн, відповідачем зобов`язання по оплаті отриманої продукції не виконано, доводів позивача належними і допустимими доказами не спростовано, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача 879 129,60 грн. основного боргу, 152 414,58 грн пені; 175 825,92 грн штрафу, 120 814,08 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 2 545,08грн інфляційних втрат є обґрунтованими.

ФГ "Персей Агро" подано апеляційну скаргу № 22/07/20 від 22.07.2020, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.06.2020 у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, відмовивши в задоволенні стягнення пені у сумі 152 413,58 грн. Зокрема, скаржник вважає, що рішення суду в частині нарахування штрафних санкцій прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи.

Скаржник зазначає, що відповідач є сільськогосподарським підприємством з сезонним циклом отримання доходів. Фактично максимальні доходи відповідач отримує в період збору врожаю, а це серпень - листопад відповідного року. Сезон 2019 року мав негативні наслідки від зниження закупівельної ціни на сільськогосподарську продукцію, втрату рентабельності від господарської діяльності. Покладення на відповідача надмірних розмірів штрафних санкцій може призвести до неможливості сплати обов`язкових платежів, доведення до стійкої неплатоспроможності сільгоспвиробника.

Скаржник просить рішення суду в частині нарахування до стягнення пені в розмірі 152 414,58грн скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, зменшивши нарахування пені до розміру в 1 гривню.

ТОВ "Торговий Дім "Лемберг" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, врахувавши всі належні та наявні докази у матеріалах справи. Позивач вважає, що скріпивши підписами та печатками договір №42/8 від 05.04.2018 сторони взяли на себе зобов`язання щодо виконання умов договору та щодо відповідальності у випадку його порушення. Вимогу відповідача про зменшення розміру пені до 1 гривні вважає безпідставною та такою, що не відповідає належним та наявним доказам.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду, відповідно до п.9 ст.32 ГПК України, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку із звільненням головуючого судді Данко Л.С. у відставку, проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги у справі №909/147/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.08.2020 змінено склад колегії суддів у справі №909/147/20, розподілено колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Мирутенка О.Л., Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 призначено розгляд справи № 909/147/20 на 20.10.2020.

20.10.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Галушко Н.А. у відпустці з 19.10.2020 по 23.10.2020 та тимчасовою непрацездатністю останньої з 26.10.2020 по 06.11.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 призначено розгляд справи № 909/147/20 на 08.12.2020.

ТОВ «Торговий Дім Лемберг» подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника та повідомлення про офіційну електронну адресу.

Скаржник в судове засідання не з`явився.

З огляду на те, що скаржник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, мав можливість надати усі необхідні пояснення та аргументи щодо суті спору, неявка останнього не перешкоджає розгляду справи, участь в судовому засіданні скаржника обов`язковою не визнавалась судова колегія прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 05.04.2018 між ТОВ «Торговий Дім Лемберг» (надалі - постачальник) та ФГ "Персей Агро" (надалі - покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив №42/18 (надалі-договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцеві мінеральні добрива виробництва "Агрітекно Фортілізантес" (Іспанія) - (надалі - продукція), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію. (п.1 договору).

В пункті 2 Специфікації від 05.04.2018 сторони погодили загальну ціну (вартість) продукції, що складає 879 129,60 грн, що еквівалентно 27 208,20 євро.

Згідно п. 2.6 договору, дата поставки - дата підписання уповноваженими представниками сторін первинних документів передачі продукції (накладних, та/або товарно-транспортних накладних, та/або актів прийому-передачі).

Оплата продукції здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати. При цьому, якщо поставка продукції буде здійснена постачальником без одержання від покупця 100% попередньої оплати, то покупець зобов`язаний оплатити одержану продукцію не пізніше наступного банківського дня від дати поставки кожної окремої партії продукції по кожному первинному документу передачі продукції (накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або актів прийому-передачі). (п.3.5 договору)

27.11.2018 сторони уклали додаткову угоду до договору, відповідно до п.2 якої покупець зобов`язався в термін до 01.04.2019 сплатити на рахунок постачальника вартість поставленого товару в загальній сумі 879 129,60 грн.

Оскільки відповідачем не виконано в зазначений термін умов договору, не оплачено вартість поставленого товару позивач звернувся в Господарський суд Івано-Франківської області з позовною вимогою про стягнення заборгованості в сумі 1 351 394,72 грн, з яких 879 129,60 грн основного боргу; 173 080,04 грн пені; 175 825,92 грн штрафу; 120 814 08 грн проценти за користування чужими грошовими коштами та 2 545, 08 грн втрати від інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору, поставив продукцію на суму 879 129,60 грн, що підтверджується видатковими накладними №68 від 13.04.2018, №262 від 16.06.2018 та №273 від 04.07.2018, підписаними та скріпленими печатками обох сторін.

Відповідачем не виконано в строки обумовлені договором зобов`язання по оплаті отриманої продукції, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження оплати продукції в повному обсязі, отже вимога позивача про стягнення з відповідача 879 129,60 грн основного боргу є обґрунтованою. Зазначену суму боргу не заперечує скаржник і в апеляційній скарзі.

Щодо вимоги позивача про стягнення 120 814,08 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 2 545, 08 грн інфляційних втрат, 173 080,04 грн пені та 175 825,92 грн штрафу судова колегія зазначає таке.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.5 договору сторони погодили, що у випадку прострочення строку оплати продукції покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24 % річних від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено, за весь період прострочення.

Враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягають 120 814,08 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 2 545, 08 грн.. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з приписами ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.4 договору сторони встановили, що за прострочення строку оплати продукції покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено, за кожен день прострочення. При цьому якщо оплату буде прострочено більше, ніж на 15 календарних днів покупець зобов`язаний додатково сплатити на користь позивача штраф в розмірі 20% від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено.

Здійснивши перерахунок, судом першої інстанції правомірно встановлено, що до стягнення підлягають 152 414,58грн пені та 175 825,92 грн штрафу.

Згідно з ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано.

Щодо заявлених скаржником вимог в апеляційній скарзі про скасування рішення суду в частині стягненння пені в сумі 152 413,58грн. судова колегія зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси cторін, що заслуговують на увагу.

Крім того, в силу частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до беззаперечного висновку, що суд наділений правом, а не обов`язком щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Водночас, апеляційний господарський суд констатує, що відповідач, у свою чергу, не надав а ні місцевому господарському суду, а ні суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, які б підтверджували наявність підстав, які передбачені нормами матеріального права для зменшення розміру пені судом, зокрема, доказів збитковості, відомостей щодо станів рахунків, тощо.

Посилання скаржника на введення карантинних заходів та зупинення господарської діяльності ФГ "Персей Агро" судом не приймаються, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами ще в квітні 2019 року і введення карантинних заходів з березня 2020 року не могло вплинути на невиконання відповідачем своїх обов`язків згідно договору №42/18 від 05.04.2018.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та у відповідності до норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273. 275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської від 30.06.2020 у справі №909/147/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Фермерського господарства "Персей Агро" вих. № 22/07/20 від 22.07.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/2087/20 від 27.07.2020 року) без задоволення.

2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Мирутенко О.Л.

суддя Плотніцький Б.Д,