ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа№ 910/1631/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Коробенка Г.П.

Секретар судового засідання: Огірко А.О.

За участю представників учасників процесу:

від позивача: згідно протоколу судового засідання;

від відповідача: згідно протоколу судового засідання;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: згідно протоколу судового засідання.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскона Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст рішення складено 30.06.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскона Груп», м. Харків

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділайн лтд», м. Ялта

про визнання договору недійсним

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскона Груп" (далі - позивач/ТОВ "Аскона Груп") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі - відповідач/АТ КБ "Приватбанк") в якій просило суд визнати недійсним Договір поруки № 4Д13445И/П від 15.11.2016, укладений між позивачем та відповідачем та стягнути судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір поруки № 4Д13445И/П від 15.11.2016 укладено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки вчинений під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні спірного правочину.

Крім того, судом встановлено, що при укладенні спірного договору сторонами дотримано всі вимоги щодо свободи волевиявлення, форми, наявності істотних умов, що передбачені вимогами цивільного та господарського законодавства.

При цьому суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 14, 15, 16, 203, 204, 215, 230, 512, 543, 553, 556, 564, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ "АСКОНА ГРУП" (далі - скаржник), звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ТОВ "АСКОНА ГРУП" обґрунтовані неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, а саме: ст.ст. 230, 548, 553, 556, 626, 638, 639 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права ст.ст. 73, 76, 86 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не було встановлено на підставі належних доказів існування договору для забезпечення виконання якого було укладено спірний договір.

За твердженням заявника апеляційної скарги, умисел відповідача полягає в тому, щоб отримати грошові кошти за "старими" кредитними договорами; істотність значення обставин полягає в тому, що банк запевнив позивача про те, що після погашення боргу "старих" боржників до поручителя перейде право вимоги за договорами, які забезпечують вимоги банку; наявність обману втілилась в те, що позивач виконав грошове зобов`язання "старих" боржників, проте не набув права вимоги за договорами забезпечення до кредитного договору.

Стосовно неправильного застосування місцевим господарським судом ст.ст. 626, 638, 639 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст. 181 Господарського суду України, скаржник зазначив, що порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Враховуючи характер спірного договору, договір поруки не містить визначених законом істотних умов договору, а саме, в договорі відсутні: зміст та розмір зобов`язання, яке забезпечується порукою; предмет кредитних договорів; строк виконання кредитних договорів, термін повернення грошових коштів; предмет договорів застави та іпотеки, передбачених п. 8 спірного Договору. За відсутності погоджених між сторонами усіх істотних умов договору такий договір є неукладеним.

В обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції ст.ст. 548, 553, 556 Цивільного кодексу України позивач зазначив, що спірний договір було укладено за відсутності основного зобов`язання (кредитного договору), тобто за відсутності у третьої особи грошового зобов`язання перед банком щодо повернення грошових коштів.

Скаржником було завлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду.

Також, до апеляційної скарги скаржником було додано клопотання про витребування доказів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З огляду на викладене, поданий АТ КБ "ПриватБанк" 15.10.2020 відзив на апеляційну скаргу позивача залишаються судом без розгляду відповідно до приписів ч. 2 ст. 118 ГПК України як такий, що поданий після закінчення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановленого в п. 4. ухвали про відкриття апеляційного провадження від 15.09.2020.

Частиною 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу від третьої особи до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що третя особа не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що третя особа у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання третьою особою відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 апеляційну скаргу ТОВ "АСКОНА ГРУП" у справі № 910/1631/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 у справі № 910/1631/20 апеляційну скаргу ТОВ "АСКОНА ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 - залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АСКОНА ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20; розгляд призначено на 06.10.2020; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

06.10.2020 розгляд апеляційної скарги ТОВ "АСКОНА ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі №910/1631/20 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 розгляд апеляційної скарги ТОВ "АСКОНА ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі №910/1631/20 призначено на 10.11.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4331/20 від 09.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/1631/20 19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.11.2020 для розгляду справи № 910/1631/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Шаптала Є.Ю., Іоннікова І.А.

10.11.2020 суддя Іоннікова І.А. заявила про самовідвід від розгляду справи № 910/1631/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи № 910/1631/20 задоволено. Справу № 910/1631/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни відведеного судді відповідно до ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4619/20 від 16.11.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/1631/20.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.11.2020 для розгляду справи № 910/1631/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Шаптала Є.Ю., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 апеляційну скаргу ТОВ "АСКОНА ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Шаптала Є.Ю., Коробенко Г.П.; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.12.2020.

Розгляд апеляційним судом клопотання ТОВ "АСКОНА ГРУП" про витребування доказів

У судовому засіданні 10.12.2020 судом апеляційної інстанції розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, додане до апеляційної скарги.

У поданому клопотанні позивач просить апеляційний господарський суд витребувати від АТ КБ "ПриватБанк" :

-копію Кредитного договору №4Д13445И від 18.07.2013, укладеного між ТОВ "Ділайн ЛТД" та ПАТ КБ "ПриватБанк" з додатковими угодами до них;

- посвідчені копії документів на переказ коштів від ПАТ КБ "ПриватБанк" за Кредитним договором №4Д13445И від 18.07.2013, у тому числі, але не обмежуючись, копії меморіальних ордерів;

- копії договорів застави та поруки, укладених між "Ділайн лтд" та ПАТ КБ "ПриватБанк" в забезпечення зобов`язань за Кредитним договором №4Д13445И від 18.07.2013;

- документи, що підтверджують розмір заборгованості Кредитним договором за №4Д13445И від 18.07.2013 станом на 15.11.2016 (момент укладення договору поруки), із зазначенням, яка саме сума заборгованості наявна та яка сума заборгованості була погашена (з повернення кредиту, відсотків, пені, неустойки та ін.);

- у разі наявності заборгованості за Кредитним договорам №4Д13445И від 18.07.2013- надати розрахунок заборгованості;

- посвідчені копії документів, що підтверджують розмір сплачених грошових коштів на виконання Кредитного договору №4Д13445И від 18.07.2013;

- довідку про погашення заборгованості по Кредитному договору №4Д13445И від 18.07.2013;

- посвідчену копію рішення Правління Національного Банку України 323-рш/БТ від 05.10.2016 щодо виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля ПАТ КБ "ПриватБанк";

копію звіту незалежного аудитора від 31.12.2015, підготовленого ТОВ АФ "Прайсвортерхаусскуперс (аудит)";

- копію незалежного аудитора від 31.12.2016, підготовленого ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги".

Крім того, також просить витребувати від Національного Банку України посвідчену копію рішення Правління Національного Банку України № 323-рш/БТ від 05.10.2016 щодо виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля ПАТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування клопотання про витребування доказів позивач зазначив, що витребувані докази зможуть підтвердити або спростувати фактичні підстави позову щодо наявності умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, та наявність умислу. Рішення НБУ №323-рш/БТ від 05.10.2016 має суттєве значення для вирішення даного спору, оскільки містить відомості про обставини справи, а саме: обставини, за яких були укладені кредитний договір та договір поруки між позивачем та відповідачем; вказане рішення містить інформацію про те, що фактично Національний Банк України зобов`язав ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити процедуру трансформації; обставини, що Національний банк України зобов`язав ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити заходи та погасити кредит боржника за рахунок поручителя; обставини, що позивач повинен відповідати вимогам і критеріям Національного Банку України; обставини про те, що позивач був погоджений НБУ, в тому числі за ознаками непов`язаності з ПАТ КБ "ПриватБанк", прийнятої кредитної історії, фінансового стану, тощо.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про витребування доказів, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відхилення зазначеного клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

З оскаржуваного договору не вбачається, що він укладений в межах процедури трансформації, жодних посилань на рішення Правління Національного банку України № 323-рш/БТ від 05.10.2016 щодо виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля ПАТ КБ "ПриватБанк" останній не містить, отже колегія суддів не вбачає підстав для витребування вказаного рішення, оскільки зазначений доказ не є необхідним в контексті заявленої позовної вимоги.

Стосовно решти доказів, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким чином вказані докази можуть підтвердити твердження позивача щодо ведення останнього в оману відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України з огляду на те, що Кредитний договір №4А16112Г від 10.11.2016 та спірний договір поруки не містять посилань на трансформацію, необхідність укладення оспорюваного позивачем договору поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

З урахуванням наведено суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено, що вказані документи можуть підтвердити твердження позивача щодо ведення останнього при укладанні спірного договору поруки в оману відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України.

Відтак, клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Явка представників сторін

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та роздруківкою з сайту Північного апеляційного господарського суду про повідомлення ТОВ "Ділайн лтд" (м. Ялта) про призначення розгляду справи, відкладення справи.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача та третьої особи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 Господарського процесуального кодексу України), зважаючи на відсутність від відповідача та третьої особи клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи.

Позиція представників сторін у справі

Представники скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 15.11.2016 між ТОВ "Аскона Груп", як поручителем та ПАТ КБ "Приватбанк", як кредитором було укладено Договір поруки № 4Д13445И/П (далі - Договір поруки).

Предметом даного Договору, відповідно до п. 1.1. якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ділайн Лтд" (далі - боржник, третя особа) своїх зобов`язань за Кредитним договором від 08.07.2013 № 4Д13445И (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Згідно із п.п. 2, 3 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Відповідно до п.п. 4, 5,6 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Пунктом 7. Договору поруки визначено, що у випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору.

За умовами п. 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов`язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

У випадку невиконання поручителем обов`язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором ( п. 9. Договору поруки).

За умовами п. 10 Договору поруки, кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань за цим Договором (п. 11 Договору поруки).

Цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 12.02.2016, укладеної сторонами (п. 17 Договору).

Звертаючись до суду із указаним позовом, ТОВ "АСКОНА ГРУП" зазначає, що ПАТ КБ "Приватбанк", володіючи повною фінансовою інформацією про товариство, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості участі позивача у процедурі "трансформації" кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк", яка зі слів співробітників банку, була ініційована Національним Банком України, та відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

При цьому, за твердженнями позивача, ПАТ КБ "Приватбанк" наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)". Пізніше, такі дані були підтверджені Окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ "Приватбанк".

Отже, позивач зазначає, що оцінивши пропозицію ПАТ КБ "Приватбанк", між сторонами укладено Договір поруки, спрямований на отримання прибутку від реалізації таких активів або набуття права власності на них, так як зі слів банку сукупна вартість активів, що передані такими третіми особами в якості забезпечення своїх зобов`язання банку, у декілька разів перевищують заборгованість таких осіб перед банком, при цьому, обов`язковою умовою на якій наполягав позивач було набуття позивачем права власності на акти, що забезпечували зобов`язання боржників перед банком, що узгоджено сторонами у п. 10 Договору поруки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСКОНА ГРУП" зазначає, що після завершення процесу переоформлення боргів боржників перед банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р. ПАТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" ПАТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність Держави, при цьому зобов`язання банку, щодо передання позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання боржників банком не виконані, документи позивачу не передані.

Позивач зазначає, що намагався отримати документи від банку, проте як виявилося банк і не був зобов`язаний передавати такі документи позивачу, хоча саме отримання згаданих документів і було метою укладення Договору поруки.

Відтак, позивач зазначає, що у зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 Договору поруки, банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти Договір поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов Договору, в зв`язку з чим просить визнати укладений між сторонами Договір поруки недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання Договору поруки недійсним згідно із ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1-2 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до положень ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 Справа № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України, до якої відсилає стаття 230 ЦК України, істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Як вже зазначалось вище, 15.11.2016 між ТОВ "Аскона Груп", як поручителем та ПАТ КБ "Приватбанк", як кредитором було укладено Договір поруки №4Д13445И/П було укладено Договір поруки.

Відповідно до п. 10 Договору поруки Кредитор зобов`язаний у випадку виконання Поручителем обов`язку Боржника за Кредитним договором передати Поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки Боржника за Кредитним договором.

Платіжними дорученнями №80 від 11.11.2016, №86 від 11.11.2016, №88 від 11.11.2016, №84 від 11.11.2016, №81 від 11.11.2016, №78 від 11.11.2016, № 89 від 11.11.2016, №79 від 11.11.2016, №83 від 11.11.2016, № 91 від 11.11.2016, № 90 від 11.11.2016, №82 від 11.11.2016, № 87 від 11.11.2016, №109 від 16.11.2016, № 95 від 16.11.2016, №99 від 16.11.2016, №98 від 16.11.2016, №101 від 16.11.2016, №97 від 16.11.2016, №96 від 16.11.2016 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 4 068 845 386,63 грн з призначенням платежів: виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Б14286И від 29.08.2014 згідно Договору поруки №4Б14286И/Л; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4П11299И від 04.05.2011 згідно Договору поруки №4П11299И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Д14340И від 07.11.2014 згідно Договору поруки №4Д1355И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за кредитним договором №4В16021Д від 28.04.2016 згідно Договору поруки №4В14363И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за кредитним договором №4Б16018Д від 28.04.2016 згідно Договору поруки №4Б14286И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Д14340И від 07.11.2014 згідно Договору поруки №4Д1355И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4А11301И від 04.05.2016 згідно Договору поруки №4А11301И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4П11573И від 29.11.2011 згідно Договору поруки №4П11299И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4А11569И від 28.11.2011 згідно Договору поруки №4А11301И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Д13551И від 12.09.2013 згідно Договору поруки №4Д13551И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4В14395И від 24.12.2014 згідно Договору поруки №4В14393И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4П14300И від 09.09.2014 згідно Договору поруки №4П14299И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4П14299И від 04.09.2014 згідно Договору поруки №4П14299И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4В14393И від 19.12.2014 згідно Договору поруки №4В14363И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Д11572И від 27.12.2011 згідно Договору поруки №4Д11572И/П від 10.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4С13281И від 23.04.2013 згідно Договору поруки №4С13281И/П від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Б13422И від 04.07.2013 згідно Договору поруки №4Б13422И/Л від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4313267И від 22.04.2013 згідно Договору поруки №4313266И/П від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4313266И від 19.04.2013 згідно Договору поруки №4313266И/П від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4С13421И від 04.07.2013 згідно Договору поруки №4С13281И/П від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Д13445И від 18.07.2013 згідно Договору поруки №4Д13445И/П від 15.11.2016; виконання зобов`язань за Кредитним договором №4Г15030И від 04.02.2015 згідно Договору поруки №4Г15030И/П від 15.11.2016 (т. 1, а.с.68-88).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №909/685/18.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст.230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №911/1382/18, від 13.02.2020 у справі №910/2200/19.

Позивач наполягає на тому, що отримання кредитних коштів за Кредитним договором №4А16112Г від 10.11.2016 було з метою погашення зобов`язань "старих боржників" банку в рамках реалізації плану "трансформації" кредитного портфеля банку, ініційованого Національний Банком України, оскільки розмір кредиту співпадає із розміром заборгованості, яка була погашена позивачем за зобов`язаннями "старих боржників". Укладення Кредитного договору №4А16122Г від 10.11.2016 та спірного Договору поруки було направлено на отримання позивачем прибутку від реалізації активів "старих боржників" або набуття прав власності на такі активи.

Зі змісту Кредитного договору №4А16112Г від 10.11.2016 вбачається, що позивач уклав його для фінансування поточної діяльності, а не виконання зобов`язань за договорами поруки, в тому числі і спірного договору.

У свою чергу, предметом Договору поруки №4Д13445И/П від 15.11.2016 є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ "Ділайн ЛТД" (Боржник) своїх зобов`язань за Кредитним договором №4А16112Г від 10.11.2016, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Спірний договір не містить посилань на те, що він укладений з метою отримання активів "старих боржників", та, як результат, отримання прибутку, що спростовує доводи заявника апеляційної скарги про введення його в оману.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що метою укладення Кредитного договору №4А16112Г від 10.11.2016 та оспорюваного Договору поруки було отримання позивачем прибутку або отримання у власність активів "старих боржників".

Так само матеріали справи не містять доказів того, що відповідач запевнив позивача про те, що після погашення боргу "старих" боржників до поручителя перейде право вимоги за договорами, виражених у листах, попередніх угодах тощо.

Щодо виконання або невиконання відповідачем п. 10 Договору поруки, то неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України, а не визнання такого правочину недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач належними та допустимими доказами (ст.ст. 76, 77 ГПК України) не навів та не довів суду наявності умислу з боку банку при укладенні спірного договору. Крім того, позивачем не наведено та не доведено підстав, з якими Закон пов`язує недійсність правочину у зв`язку із введенням в оману.

За таких обставин, позовні вимоги є документально необґрунтованими, а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем у апеляційній скарзі

Твердження заявника апеляційної скарги щодо неукладеності спірного Договору, то зазначене не було предметом розгляду у суді першої інстанції, тому відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не приймається та не розглядається.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "АСКОНА ГРУП" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8,11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСКОНА ГРУП" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/1631/20 залишити без змін.

3. Справу № 910/1631/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.12.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Є.Ю. Шаптала

Г.П. Коробенко