УХВАЛА

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/19899/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 277 840, 36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) про стягнення 277 840, 36 грн., з яких 273 789, 36 грн. основного боргу та 4 051, 00 грн. 3 % річних.

18.12.2020 року на електронну пошту господарського суду міста Києва надійшла заява представника позивача про долучення документів, зокрема платіжного доручення № 2556 від 16.12.2020 на суму 3 747, 21 грн. та копій видаткових накладних.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У даному випадку, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Вказані положення процесуального законодавства мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України), так і аналогічних приписів статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Положеннями частини 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Якщо відповідач забажає скористатися таким правом на подання відзиву, йому кореспондується аналогічний відповідний обов`язок надіслати всім іншим учасникам судового розгляду копії відзиву (пункт 2 частини 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України) з метою забезпечення їх права ознайомитись з цим відзивом, в чому і полягає забезпечення в даному випадку рівності процесуальних прав та обов`язків сторін та інших учасників справи.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Комплексний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок позивача до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення з метою забезпечення їх права ознайомитись з такою позовною заявою та надати відзив на неї відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що подані до суду копії доказів повинні бути якісно виготовленими, доступними для читання, повно і чітко відображати інформацію та відомості, внесені до них, незалежно від змісту такої інформації.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак, дослідивши подані позивачем матеріали, судом встановлено, що позивачем на підтвердження надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками надано скан-копії видаткових накладних, що мають низьку якість сканування та недоступні для читання, що позбавляє суд можливості дослідити відображену у них інформацію та переконатися що позивач направив на адресу відповідача копію позовної заяви та усі додатки до неї.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не надав належні докази надіслання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, відтак не дотримався вимог пункту 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п.п. 1, частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення 277 840, 36 грн.

Таким чином, при зверненні з позовом Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4 167, 61 грн. (277 840, 36*1,5%).

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позивачем надано копії платіжних доручень, зокрема копію платіжного доручення № 2399 від 23.11.2020 на суму 210, 20 грн., копію платіжного доручення № 2372 від 18.11.2020 на суму 210, 20 грн. та копію платіжного доручення № 2556 від 16.12.2020 на суму 3 747, 21 грн.

Проте, перевіривши за допомогою Автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» зарахування судового збору за вказаними платіжними документами, суд встановив, що платіжні доручення № 2399 та № 2372 є доказами сплати судового збору за подання заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» про видачу судового наказу у справах № 910/18198/20 та № 910/19111/20.

Суд зазначає, що згідно з положеннями частини 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Таким чином, оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2020 скасовано судовий наказ господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/18198/20, суд зараховує судовий збір у розмірі 210, 20 грн., сплачений на підставі платіжного доручення № 2372 від 18.11.2020 до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви у справі № 910/19899/20.

Проте, судовий наказ у справі № 910/19111/20, наразі не скасовано, у зв`язку з чим суд зазначає, про відсутність підстав для зарахування судового збору у розмірі 210, 20 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення № 2390 від 23.11.2020 до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви у даній справі.

Оскільки позивачу при поданні позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4 167, 61 грн., тоді як ним надано належні докази сплати судового збору у сумі 3 957, 41 грн., що у свою чергу на 210, 20 грн. менше, ніж передбачено чинним законодавством, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався вимог пункту 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 164, 174, 234 Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» строк для усунення недоліків спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду доказів направлення копії позовної заяви з додатками на адресу місценаходження відповідача, що є якісно виготовленими, доступними для читання, повно і чітко відображають інформацію та відомості, внесені до них, незалежно від змісту такої інформації;

- подання оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 210, 20 грн.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім», в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається https://ki.arbitr.gov.ua/.

Суддя В.С. Ломака