ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Справа №921/474/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Мирутенка О.Л.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" б/н від 25.11.2019 (Вх. №ЗАГС 01-05/212/20 від 15.01.2020)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.10.2019 (суддя Чопко Ю.О., повний текст складено 06.11.2019, м. Тернопіль)

у справі № 921/474/19

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк", м.Львів

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", м.Тернопіль

відповідача 2 ОСОБА_1 , м.Львів

про стягнення 498 319,17 грн

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів ТОВ "Т-ПС" та ОСОБА_1 про стягнення 19 463,92дол США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на 09.07.2019 становить 498 319,17грн, з яких: 16 902,08 дол. США основного боргу, 1 326,43 дол. США прострочених відсотків та 31 629,21грн пені.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що права позивача, порушено відповідачами, тому просить задоволити позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитом в сумі 16 902,08дол. США заборгованості, 1 326,43дол. США прострочених відсотків, 31 629,21грн пені.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.10.2019 у справі № 921/474/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено солідарно з ТОВ "Т-ПС" та ОСОБА_1 на користь АТ "Кредобанк" - 16 902,08 дол. США заборгованості, 1 326,43 дол. США прострочених відсотків, 18 977,52грн пені і 7 284,00грн судового збору. В частині стягнення решти пені позовні вимоги відхилено.

Рішення суду мотивоване тим, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачами, тому позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитним договором №47-МБ від 28.11.2013 є обґрунтованою та позов підлягає задоволенню.

ТОВ "Т-ПС" подано апеляційну скаргу б/н від 25.11.2019 (Вх. №ЗАГС 01-05/212/20 від 15.01.2020) в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.10.2019 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом визнано факт укладення договору, не надавши оцінки та не спростувавши твердження відповідача про те, що кредитний договір №47/МБ від 28.11.2013, згідно з яким ТОВ «Т-ПС» отримало від ПАТ «Кредобанк» кредит в сумі 48 990,00 дол США є неукладеним з підстав недотримання вимог ст.ст.180, 181 ГК України, а саме: підписання договору неуповноваженою особою (печатка неіснуючої юридичної особи), неотримання вказаних коштів відповідно до умов даного договору. Печатка банку, якою завірений кредитний договір, зазначає код, під яким в Державному реєстрі підприємств і організацій України не зазначено жодної юридичної особи.

Скаржник вважає, що копія меморіального ордеру №35086111 від 29.11.2013, яким банк підтверджує надання ТОВ «Т-ПС» кредиту, не свідчить про перерахування коштів з рахунку позивача на рахунок скаржника. Надання виписки з банківського рахунку скаржника свідчать про погашення кредиту, однак не є доказом погашення позики саме за цим договором та саме у вказаній сумі.

АТ «Кредобанк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи, наведені в апеляційній скарзі є необгрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню. Зокрема, позивач зазначив, що рішення винесено на підстав належних, законних, допустимих доказі, що підтверджують факт надання кредиту.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 справу №921/474/19 призначено судді доповідачу Галушко Н.А., суддям Орищин Г.В. та Мирутенку О.Л.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 та 17.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Т-ПС» та призначено розгляд справи на 12.05.2020.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020, 02.06.2020, 23.06.2020, 14.07.2020, 25.08.2020, 15.09.2020 за клопотаннями скаржника та позивача у зв"язку із продовження дії карантину через поширення на території України коронавірусу COVID - 19 з метою збереження здоров"я, розгляд справи неодноразово відкладався.

20.10.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Галушко Н.А. у відпустці з 19.10.2020 по 23.10.2020 та тимчасовою непрацездатністю останньої з 26.10.2020 по 06.11.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 розгляд справи призначено на 17.11.2020.

17.11.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Галушко Н.А. з 12.11.2020 по 20.11.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б., Орищин Г.В. розгляд справи призначено на 08.12.2020.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи неодноразово відкладався, сторони мали можливість надати усі необхідні пояснення та аргументи щодо суті спору, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, участь в судовому засіданні сторін обов`язковою не визнавалась судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 28.11.2013 між ПАТ «Кредобанк» (банк) і ТОВ «Т-ПС» (позичальник) укладено кредитний договір№47/МБ, за умовами якого позичальнику передбачалося надання кредиту в розмірі 48 990 дол. США. Відсоткова ставка - змінювана. Кредит повинен був бути повернений частинами до 27.05.2016 (п.5.1 договору). Дата остаточного повернення кредиту - до 27.11.2018 включно.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору передбачено право банку за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань стягувати пеню в розмірі, визначеному п.2.1, тобто 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки по кредитах у національній валюті України.

Кредитний договір підписано зі сторони банку директором Тернопільського відділення банку, зі сторони боржника - директором товариства та скріплено печатками сторін (на підписі директора Тернопільського відділення банку стоїть печатка зі словами "Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" Тернопільське відділення Центральної філії" і зазначений код 22360822).

Також, 28.11.2013 між ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами п.1.1 якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Т-ПС" зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата процентів та комісій за користування кредитом, пені, неустойок) за кредитним договором №47/МБ від 28.11.2013.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що на виконання кредитного договору №47/МБ від 28.11.2013 банк надав боржнику кошти в розмірі 48 990 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером №35086111 від 29.11.2013. Випискою про рух коштів по рахунку за період з 28.11.2013 по 09.07.2019 підтверджується, що боржник регулярно сплачував банку суми, належні по кредитному договору.

Також, в суді першої інстанції боржником підтверджено факт перерахування коштів на виконання кредитного договору та надано копію Журналу проводок за 01.11.13 - 30.09.19.

Позивач зазначає, що позичальник належним чином не повертає отримані кредитні кошти та не сплачує відсотки за користування кредитом та у результаті порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №47/МБ від 28.11.2013 загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з ТОВ «Т-ПМ» складає 19 463,92 дол США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на 09.07.2019 складає 498 319,17грн, і яку позивач просить стягнути з ТОВ «Т-ПС» та ОСОБА_1 солідарно.

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник, як це зазначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 47, 49, ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, при цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі, у якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст. 345 ГК України, ст. 1055 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та умов договору (ст.ст. 526, 530 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, якщо це встановлено договором або законом, при цьому, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.ст. 546, 547, 548 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначалось вище, на виконання кредитного договору №47/МБ від 28.11.2013 банк надав боржнику кошти в розмірі 48 990 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером №35086111 від 29.11.2013, а боржник сплачував банку суми, належні по кредитному договору, що підтверджується Випискою про рух коштів по рахунку за період з 28.11.2013 по 09.07.2019 та копією Журналу проводок за 01.11.2013 - 30.09.2019.

З огляду на викладене не беруться до уваги твердження скаржника, що судом визнано факт укладення договору не надавши оцінки та не спростувавши твердження відповідача про те, що кредитний договір №47/МБ від 28.11.2013, згідно з яким ТОВ «Т-ПС» отримало від ПАТ «Кредобанк» кредит в сумі 48 990,00 дол. США є неукладеним з підстав підписання договору неуповноваженою особою (печатка неіснуючої юридичної особи), неотримання вказаних коштів відповідно до умов даного договору, оскільки фактично позичальником виконувались умови договору, а відтиск печатки філії юридичної особи на кредитному договорі, а не самої юридичної особи, не впливає на дійсність договору.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що нормами ст.207 ЦК України (в редакції дійсній на час підписання кредитного договору), вимагалось скріплення правочину за участю юридичної особи печаткою взагалі, а не обов`язково печаткою з зазначенням ідентифікаційного коду самої юридичної особи. Отже, законом допускалось скріплення договорів печатками філій. Окрім того, скаржником не надано суду доказів існування будь-яких інших договірних відносин між сторонами, окрім відносин на основі спірного кредитного договору. Зазначене підтверджується також тим, що в графі "призначення платежу" в банківських розрахункових документах зроблена пряма відсилка на договір №47/МВ, що виключає будь-який сумнів у призначенні цих платежів.

Також, як вбачається із матеріалів справи, боржник у своїй заяві на отримання кредитного траншу вказав номер свого розрахункового рахунку - НОМЕР_1 . Цей номер співпадає з тим, що зазначений у графі "Кредит рах. №" меморіального ордеру №35086111 від 29.112013. Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання банком відповідачу кредитних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачами, тому позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитним договором №47/МБ від 28.11.2013 в сумі 16 902,08 дол США заборгованості та 1 326,43 дол США прострочених відсотків підлягають задоволенню.

Як вбачається із п.2.11 кредитного договору №47/МБ від 28.11.2013 сторони домовились про нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, за весь час прострочки по кредитах у національній валюті України.

В ході розгляд справи в суді першої інстанції правомірно встановлено, що розрахунок пені, наданий позивачем, виходить з розміру пені 0,05%. Отже, оскільки розмір нарахованої позивачем пені не відповідає умовам кредитного договору, суд першої інстанції, здійснивши перерахунок правомірно встановив, що стягненню підлягає пеня в сумі 18 977,52грн.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному порядку встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано факту належного виконання договірних зобов`язань.

Посилання скаржника на неукладеність кредитного договору та відсутність доказів перерахування кредитних коштів позивачем на рахунок скаржника, судова колегія до уваги не приймає з огляду на те, що в матеріалах справи наявні банківські виписки про перерахування відповідачем коштів на загальну суму 48 990,00грн з посиланням на кредитний договір №47/МБ від 28.11.2013.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, враховуючи наведене, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія приймає банківські виписки як належні докази підтвердження видачі кредиту частково повернення останнього та залишає поза увагою заперечення скаржника щодо факту укладення та виконання ним кредитного договору.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та у відповідності до норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273,275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" б/н від 25.11.2019 (Вх. №ЗАГС 01-05/212/20 від 15.01.2020) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.10.2019 у справі № 921/474/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Мирутенко О.Л.

суддя Орищин Г.В.