УХВАЛА

15 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/4302/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс"

на рішення Господарського суду Запорізької області

(суддя Федорова О.В.)

від 23.06.2020

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий -Широбокова Л.П., судді - Орєшкіна Е.В., Чус О.В.)

від 19.10.2020

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс"

про стягнення 165 389,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 82 106,58 грн заборгованості. В частині стягнення заборгованості в сумі 50 026,68 грн, 400,21 грн - інфляційних втрат та 879,92 грн - 3% річних відмовлено. Позовні вимоги в частині стягнення 7180,39 грн - 3% річних та 24796,18 грн інфляційних втрат залишено без розгляду.

01.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020. Просить скасувати ці судові рішення повністю та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся з позовною заявою до відповідача про стягнення 165 389,96 грн, які складаються з 132 133,26 грн основного боргу по сплаті комунальних та експлуатаційних послуг за договором суборенди нерухомого майна №9 від 01.12.2015, 25 196,39 грн інфляційних втрат та 8 060,31 грн - 3% річних.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа, що є розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 102,00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник зазначає, що справа є малозначною, проте підлягає оскарженню за підпунктом "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки має виняткове значення для нього.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" наголошує, що судові рішення у цій справі ставлять його у вкрай скрутне фінансове становище, оскільки товариство забезпечує робочими місцями більш ніж 1000 українців по всій території країни.

Однак такі твердження не містять достатнього обґрунтування, з якого можна зробити висновок, що розгляд цієї справи є винятковим для скаржника.

Незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про винятковість справи для скаржника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Скаржник також звертає увагу, що суд апеляційної інстанції проігнорував клопотання про призначення економічної експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статті 99 Господарського процесуального кодексу України, відхилив клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, оскільки предмет доказування у справі не потребує спеціальних знань. Крім того, відповідач не був позбавлений права самостійно замовити таку експертизу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та надати її суду в якості доказу.

Отже, суд апеляційної інстанції розглянув клопотання відповідача про призначення економічної експертизи, що спростовує наведені вище твердження.

Оскільки немає іншого належного обґрунтування та підтвердження відповідними належними і допустимими доказами наявності обставин, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тому відсутні підстави для касаційного перегляду судових рішень у малозначній справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 цього Кодексу, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає клопотання про поновлення строку касаційного оскарження судових рішень у справі №922/4302/19.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини 3 статті 287, пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №922/4302/19 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко