ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.12.2020 Справа № 905/1850/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецької області,

про стягнення збитків в сумі 3753,65грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область, звернувся з позовом до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецької області, про стягнення збитків в сумі 3753,65грн.

За змістом позовної заяви підставами звернення до суду стало невиконання відповідачем зобов`язань щодо збереження вантажу при перевезенні, прийнятого за накладною №46998563, про що складений комерційний акт №486202/238/236. Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст.ст. 173, 174, 224, 225, 306-308 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, Закону України "Про залізничний транспорт".

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1850/20; справу №905/1850/20 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Після відкриття провадження у справі позивач подав договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2018 року, додаткові угоди №34 від 01.10.2019, №213 від 06.10.2020 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою №34 від 01.10.2019, розрахунок розміру винагороди, рахунок на оплату.

Також, 14.12.2020 від позивача до суду надійшла копія платіжного доручення № від 10.12.2020 року на суму 2707,10 грн.

03.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки нести відповідальність за втрату вантажу повен вантажовідправник, який здійснив завантаження технічно несправних вагонів, не здійснив заходи по запобіганню просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

У відповіді на відзив позивач вказує на безпідставність наведених у відзиві обставин, вказує на те, що фактичні обставини справи свідчать про те, що нестача вантажу виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагонів, вантажу, його маркування та кріплення у вагонах, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, про наявність вільних місць поглиблень у вагонах залізницею зазначено не було, не зазначалось і про порушення маркування, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст. 924 ЦК перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

В липні 2019 року за залізничною накладною №46998563, ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» направив на адресу ПрАТ Металлургійний комбінат «Азовсталь» у вагоні №62253133 обкатиші залізорудні неофлюсовані (маса нетто 69 600 кг).

По прибуттю вагону на станцію Сартана Донецької залізниці, була проведена перевірка ваги вантажу, у вагоні №62253133 на 150 тонних електронних вагах вантажоотримувача та було виявлено нетто 66 650 кг., що менше від маси зазначеної у накладній на 2 950 кг.

За результатами проведеної перевірки ваги вантажу було встановлено недостачу та складено комерційний акт № 486202/238/236 від 19.07.2019, в якому засвідчено: по ходу поїзда праворуч в 1-му люкі нещільне прилягання кришки до поперечних балок, щілини 3-5 см., є закладання з дрантя не порушенні, навантаження нижче рівня бортів 40-60 см 3 конуси, над 1- м та 2-м люками праворуч поглиблення 200 см х 250см х 150-170 см. Течі вантажу немає, вагон бездвірний, розвантажувальні люки закритті на запірний пристрій. Вагон технічно не справний.

Комерційний акт підписано належними особами.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема, комерційним актом.

Відповідач не довів, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Твердження відповідача, що нести відповідальність за втрату вантажу повен вантажовідправник який здійснив завантаження несправних вагонів та не здійснив заходи по запобіганню просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, суд вважає безпідставними, оскільки на станції відправлення, вантаж був прийнятий залізницею без зауважень.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Наданими суду документами, а саме: рахунком-фактурою ТОВ «Метінвест Холдинг» №93361338 від 11.07.2020р., актом приймання-передачі №93361338 від 11.07.2020, позивачем доведена вартість втраченого вантажу, відповідно до яких, вартість 1 тони товару (окатиші залізорудні) складає 1665,33 грн. з урахуванням ПДВ (1387,78грн. без ПДВ + 20%). Оплата вантажу підтверджується наданою суду випискою «Інтернет банк» про здійснення оплати 05.10.2020.

Недостача вантажу у вагоні №62253133 становить 2,950 т, з урахуванням природної втрати маси вантажу із застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі дорівнює: 2,950 т 0,698 т (1% маси) = 2,254 т.

Вартість недостачі з урахуванням норми природної втрати маси вантажу із застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі, становить 3753,65 грн. з урахуванням ПДВ (2,254 т х 1665,33 грн.).

Таким чином, сума вартості недостачі вантажу в розмірі 3753,65 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача судові витрати.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

У свою чергу пункт 4 частини 1 статті 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно наданих суду документів судові витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 2707,10 грн.

На підтвердження наданих адвокатом Костіковим О.О. послуг з правничої допомоги надано договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2018 року, додаткові угоди №34 від 01.10.2019, №213 від 06.10.2020 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою №34 від 01.10.2019, розрахунок розміру винагороди, рахунок на оплату, довіреність №09-18/7940 від 21.12.2019, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3495 від 14.07.2010.

Про оплату правничих послуг свідчить платіжне доручення № від 10.12.2020 року на суму 2707,10 грн.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольнив позов повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до відшкодування 2707,10 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область, до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецької області, про стягнення збитків в сумі 3753,65грн., задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (84400, Донецька область, м.Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87505, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) 3753,65грн грн. збитків у зв`язку з незбереженням вантажу; 2102,00 грн. судового збору; 2707,10 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз