ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5955/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Ліпка Єлізавета Володимирівна, ордер серії ДП №1008 від 26.10.2020 року, адвокат;

від позивача: Олійник Юлія Миколаївна, довіреність №7/10-3691 від 19.12.2019 року, представник;

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року (повний текст складено 17.08.2020 року) у справі № 904/5955/19 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область

про розірвання договору оренди землі від 04.03.2005 року та зобов`язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року у справі № 904/5955/19 позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 04.03.2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 1839, кадастровий номер :03:054:0020 площею 20,4710 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район), укладений між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ", зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 09.03.2005року № 13, та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ" (місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Семена Скляренка, буд. 17Б; ідентифікаційний код: 33159964) повернути Дніпровській міській раді (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 75; ідентифікаційний код: 26510514) земельну ділянку кадастровий номер :03:054:0020 площею 20,4710 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район) за актом приймання - передачі, привівши таку земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ" (місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Семена Скляренка, буд. 17Б; ідентифікаційний код: 33159964) на користь Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 75; ідентифікаційний код: 26510514) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 842,00 грн.

Рішення мотивовано доведеністю факту систематичної несплати відповідачем в повному обсязі орендної плати протягом тривалого строку (більше 30 місяців), що є істотним порушенням договору оренди землі від 04.03.2005 року і є безумовною підставою для його розірвання, оскільки позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору.

Суд відхилив доводи позивача щодо іншої, зазначеної в позові підстави для розірвання договору оренди- використання орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки не завершення будівельних робіт та відсутність функціонування торгівельно - розважального комплексу на земельній ділянці, не є свідченням нецільового використання відповідачем землі.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні послався на те, що ним було зроблено перерахунок розміру орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем, однак в тексті рішення такого розрахунку не має.

Скаржник вважає, що нарахування /донарахування та контроль за сплатою до бюджетів податків та зборів, в тому числі земельного податку, мають виключно органи Державної податкової служби. Єдиним належним та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості (податкового боргу) з орендної плати за землю, а також розміру такої заборгованості, може бути документ у формі податкового повідомлення - рішення, що матеріали справи не містять.

Також скаржник зазначає на наявність судових спорів щодо правильності нарахування відповідачу податкового зобов`язання з орендної плати за землю за спірною ділянкою, щодо оскарження Витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, що перебувають в користуванні відповідача.

Крім того, скаржник вказує, що згідно ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, яка зазначена підставою позову, суд має встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною (реальних збитків або упущеної вигоди), що матеріалами справи не доведено.

Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року у справі № 904/5955/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю, судові витрати розподілити у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року у справі № 904/5955/19 залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається і сторонами не оспорюється наступне:

04.03.2005 року між Дніпропетровською (наразі - Дніпровською) міською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ" (надалі - орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований в реєстрі за №1839 (надалі - договір) (том 1 а.с.17-20).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район).

Згідно з п. 1.2 договору, цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.3 (роздрібна торгівля та комерційні послуги).

Відповідно до п. 3.1 договору договір укладено на двадцять п`ять років, в тому числі - п`ять років для проектування та будівництва, двадцять років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом (з можливим подальшим викупом земельної ділянки).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору земельна ділянка передана в оренду: для проектування та будівництва, двадцять років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом. Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (пункт 6.11 договору).

Згідно з п. 43 договору договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Договір зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис від 09.03.2005 року за №13 (том 1 а.с.21).

На виконання п. 6.11 договору, за актом приймання-передачі від 04.03.2005 року вказана земельна ділянка була передана орендарю. Акт підписаний сторонами та скріплений печатками (том 1 а.с.24 зворот).

Згідно з п. 4.1 договору сторони погодили, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі, що встановлюється цим кодексом, 3 відсотки від нормативно грошової оцінки.

Згідно з п. 4.2 договору зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексації проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору, та у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 4.3 договору орендар повинен щорічно, протягом першого кварталу, надавати до комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради копію довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що за умовами договору орендна плата щорічно змінюється з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік та індексації без внесення відповідних змін до договору, а обов`язок отримання довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та відповідного перерахунку розміру орендної плати покладено на орендаря.

Згідно з п.4.4 договору орендна плата вноситься орендарем у безготівковій формі, незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі 1/12 річної суми за базовий податковий (звітній) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця, і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою із розрахунку тривалості місяця у 30 днів.

Згідно з п.2.3 договору, нормативно грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору оренди землі згідно довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки № 517 від 22.02.2005 року становила 26 756 799, 06 грн. Зазначена довідка є невід`ємною частиною договору оренди землі (п. 14.3 договору) (том 1 а.с.46). В довідці зазначено, що у разі змін в діючому законодавстві, прийнятті міською радою рішень щодо змін в грошовій оцінці земель міста дійсна довідка втрачає чинність.

До матеріалів справи позивачем надано докази, які свідчать про зміну нормативно-грошової оцінки вказаної вище земельної ділянки. Відповідно до інформації, що міститься у Витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки кадастровий номер :03:524:0020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :03:054:0020 станом на 2017 рік становить 641 774 384 грн. 86 коп., станом на 2018 рік становить 641 774 384 грн. 86 коп., станом на 2019 рік становить 641 774 384 грн. 86 коп. (том 1, а.с. 219 - 221).

Звернувшись з позовом, позивач зазначав, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання, передбачені п.9.4 договору оренди землі від 09.10.2009 року, має заборгованість перед місцевим бюджетом, оскільки без відповідних змін, на підставі довідки 2005 року, здійснює розрахунки та подає звітні податкові декларації з плати за землю, що свідчить про порушення умов договору, а Дніпровська міська рада не отримує кошти за користування землею, на які вона розраховувала при укладенні договору.

Крім того, позивач зазначав, що відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням.

Враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, які передбачені положеннями ст.269 Господарського процесуального кодексу України, дослідженню колегією суддів підлягають обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині сплати орендних платежів та наявності підстав для розірвання договору оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п.9.1 укладеного сторонами договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, що узгоджується з положеннями ст. 24 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.14 Податкового кодексу України визначені такі поняття: - земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);

- орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Розділом VIII Податкового кодексу України визначено особливості справляння плати за землю.

За п.п. 14.1.147. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.72. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно (п.п. 14.1.34. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Отже, відповідач, який отримав у користування земельну ділянку за договором оренди, є землекористувачем.

Положеннями п. 287.1. ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Таким чином, плата за землю здійснюється в залежності від суб`єкта належності земельної ділянки: власником землі сплачується земельний податок, а орендарем за договором оренди землі - орендна плата.

Згідно п.п. 288.1. - 288.4. ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового Кодексу України.

Предметом розгляду у даній справі є заборгованість саме з орендної плати за договором оренди землі, а не земельного податку, а відносини між Дніпровською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван - Днепропетровск" є договірними, а не контролюючими.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначено вище, за умовами договору оренди (п.4.2) сторони погодили, що розмір орендної плати щорічно змінюється з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік та індексації без внесення відповідних змін до договору.

При цьому, обов`язок з отримання довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та відповідного перерахування розміру орендної плати покладений на орендаря.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів правильно встановлено, а скаржником не спростовано, що відповідач порушив умови договору оренди, оскільки у встановленому договором та чинним законодавством розмірі та строки орендна плата відповідачем не сплачується.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до розрахунку розміру орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем, проведеного Департаментом по роботі з активами позивача, що охоплює період з січня 2017 року по жовтень 2019 року (зобов`язання, строки виконання відповідачем яких станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом є такими, що настали), розмір орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем за договором за період з січня 2017 року по жовтень 2019 року становить 54 550 822, 70 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач до матеріалів справи не надав взагалі доказів навіть часткової оплати орендних платежів, доказів того, що ним щорічно отримувалися довідки про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та свій розрахунок належного до сплати розміру орендної плати. Також апелянтом не спростовано доводи позивача про те, що розрахунки, які проводилися відповідачем, проведені на підставі довідки про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка втратила силу відповідно до п.2.3 договору оренди.

Посилання відповідача на те, що єдиним належним доказом наявності у відповідача заборгованості з орендної плати за землю, розміру такої заборгованості може бути документ у формі податкового повідомлення-рішення, яке набрало законної сили після процедури його узгодження, відхиляються колегією суддів з огляду на таке:

Позивач визначально є обізнаним про те, що розмір грошової оцінки та орендної плати за користування орендованою ним земельною ділянкою за вищезгаданим договором не є сталим показником і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації, зміною нормативної грошової оцінки земель міста та внаслідок внесення змін на підставі вимог діючого законодавства, і згідно з пунктом 9.4 цього договору оренди землі Товариство зобов`язалося своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату за земельну ділянку. Позивач, маючи статус юридичної особи, як платник земельного податку у розумінні пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, зобов`язаний самостійно обчислювати суму податку щороку станом на 1 січня і до 20 лютого подати відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2020 року у справі №0440/5997/18.

Відповідно до ст.58 Податкового кодексу України:

- 58.1. Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

- 58.2. Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.

Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

- 58.3. Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що у адміністративній справі №0440/5997/18 підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб у розмірі 30 235 868,32 грн та застосовані штрафні санкції в розмірі 7 558 967,08, є рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №0440/4981/18, яке набрало законної сили 06.03.2019 року, яким підтверджено незаконність проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Караван - Дніпропетровськ" на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 508-п від 25.01.2018року.

Однак до предмету спору у даній справі обставини щодо законності прийняття органом державної фіскальної служби рішення про донарахування обов`язкових платежів, не мають відношення.

Порушення відповідачем взятих договірних зобов`язань зі сплати орендної плати за земельну ділянку у встановленому розмірі і строки призвело до недоотримання саме місцевим бюджетом грошових коштів з орендної плати та порушенням інтересів територіальної громади міста у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливило реалізацію політики міської ради по забезпеченню дотримання єдиного порядку реалізації прав на землю.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами, сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що одним із принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Пункт 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначає, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що носієм права комунальної власності є територіальні громади, які здійснюють управління майном безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

До повноважень міських рад у галузі земельних відносин, відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України, ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", належить розпорядження землями територіальних громад, визначених Земельним кодексом України.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Бюджети місцевого самоврядування - це бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад (п.2 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Дніпровська міська рада відповідно до умов договору є отримувачем орендної плати за користування земельною ділянкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору є розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати за договором та повернення земельної ділянки. Основними законами, які регулюють дані правовідносини з використання земельної ділянки є Закон України "Про оренду землі", Земельний кодекс України та Цивільний кодекс України.

Положеннями Закону України "Про оренду землі" і Податковим кодексом України не встановлено конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Податковим кодексом передбачено лише порядок визначення орендної плати за землю, тоді як договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати, підстави розірвання договору і порядок повернення земельної ділянки.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 року у справі №916/3233/16, від 07.10.2019 року у справі №922/3321/18 від 09.06.2020 року у справі №911/2685/18 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 року у справі №922/1658/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 року у справі №912/1385/17 дійшла висновку, що спірні правовідносини щодо розірвання договору оренди землі склалися саме між орендодавцем та орендарем у межах виконання договору оренди земельної ділянки і їх правове регулювання здійснюється відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", а не норм податкового кодексу.

З висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №912/1385/17 фактично слідує, що позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичного невнесення орендної плати є обґрунтованими, якщо позивач не отримав плату за оренду земельної ділянки, а отже, наявне істотне порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №1917/1188/2012 зроблено також висновок, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору.

Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму №6 від 17.05.2011 року були надані роз`яснення щодо категорії земельних спорів, які підлягають розгляду в господарських судах. До компетенції господарських судів, зокрема відносять земельні спори при виконанні, зміні, розірванні, укладенні договорів оренди землі. Сюди також входять спори щодо повернення заборгованості з орендних платежів, згідно з договором користування землею.

Вищий господарський суд України також зазначив про подвійну правову природу орендної плати за землю державної чи комунальної власності. З однієї сторони, орендна плата за землю є платежем, що передбачений відповідним договором оренди, з іншої сторони - це також одна з форм оплати за землю, яка прирівнюється до земельного податку.

Одночасно, підставою виникнення зобов`язань щодо сплати орендних платежів є виключно договір оренди землі. Враховуючи те, що орендні платежі підлягають сплаті орендарем орендодавцеві, то спори щодо заборгованості по орендним платежам є земельними, а не податковими спорами і мають розглядатись саме господарськими судами України.

Отже, Дніпровська міська рада є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відповідно і є належним позивачем у справі.

Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування, при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення, й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (ст. 3, ст. 8).

Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення своєчасності та повноти надходжень платежів з орендної плати до місцевого бюджету становить інтерес територіальної громади міста, а несплата орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, відсутність поповнень територіального бюджету є порушенням інтересів територіальної громади м. Дніпра, яку представляє Дніпровська міська рада.

Отже, позивач Дніпровська міська рада, що представляє інтереси територіальної громади міста Дніпра, на законних підставах та в межах наданих повноважень вжила заходи щодо усунення вищезазначених порушень, шляхом подання позову у даній справі.

З огляду на вищенаведене колегія суддів відхиляє доводи апелянта про віднесення зобов`язань сторін у даній справі суто до податкових. Вважає, що вони ґрунтуються на безпідставному пріоритетному застосуванню норм податкового законодавства у порівнянні з положеннями земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", якими дійсно регулюються спірні орендні правовідносини.

Додатково колегія суддів зазначає, що функції з контролю за повнотою нарахування та своєчасністю сплати місцевих податків і зборів юридичних осіб, в тому числі плати за землю з юридичних осіб, функції, пов`язані із погашенням податкового боргу, покладені в силу приписів Податкового кодексу України на податковий орган - органи державної фіскальної служби відповідного рівня.

Оскільки правовідносини сторін у даній справі врегульовано договором, докази належного виконання його умов у спірний період відповідач не надав, колегія суддів вважає висновок скаржника про необхідність доведення наявної заборгованості єдиним способом - шляхом узгодження податкового повідомлення-рішення органу ДФС помилковим.

Фактично апелянт намагається перевести спір у площину адміністративних правовідносин. Між тим, в господарському спорі судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо посилання скаржника на оскарження ним у судовому порядку Витягів з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, що перебувають у його користуванні, то такі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі та на час ухвалення оскаржуваного рішення належні та допустимі докази того, що надані позивачем Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки кадастровий номер :03:524:0020 за 2017 - 2019 рік визнані в судовому порядку недійсними, відсутні.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для розірвання договору та невизначення судом першої інстанції факту спричинення збитків позивачу, то вони також визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що умови договору у зазначений позивачем період відповідач належним чином не виконував - нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки щорічно змінювалась, розмір орендної плати належно відповідач не визначав та не сплачував, докази іншого матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №0440/5997/18, про яку зазначено вище та на яку посилався відповідач як на обґрунтування своїх доводів про невизначеність розміру орендної плати за спірним договором, встановлено, що : ..."Товариством не отримувався з Державного земельного кадастру витяг про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки і, відповідно, не подавався цей витяг разом з податковою декларацією з орендної плати за 2016 рік, яка в порушення строків, встановлених пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, подана тільки 27.12.2016, що обумовило застосування відповідачем положень пункту 120.1 Податкового кодексу України.

Виходячи з положень статті 271 Податкового кодексу України, яка визначає, що базою оподаткування земельного податку є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площі земельних ділянок та нормативної грошової оцінки земельної ділянки, позивач при обчислені суми орендної плати за орендовані ним земельні ділянки з кадастровими номерами :03:054:0019 та :03:054:0020, зобов`язаний був протягом 2016-2017 років брати до уваги рішення Дніпровської міської ради № 4/65 від 15.07.2015, яким визначений механізм введення в дію з 01.01.2016 нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська базовою вартістю 1 кв. м землі - 306,35 грн та затверджена Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська.

Суд апеляційної інстанції установив, що під час розрахунку та подання звітних податкових декларацій з плати за землю за орендовані земельні ділянки за 2016 і 2017 роки позивач використав застарілі довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, а саме: довідку Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від 22.02.2005 року № 517 та довідку Управління Держкомзему у м. Дніпропетровськ від 12.01.2009 року № 30, і у такий спосіб занизив суму орендної плати за земельні ділянки, яка підлягає сплаті до місцевого бюджету м. Дніпро.

Крім того, Товариство протягом 2016-2017 років взагалі не реагувало на направлені в його адресу листи-повідомлення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 15.04.2016 №13198/10/04-63-12-09 про базову вартість 1 кв. м землі 306,35 грн, від 15.04.2016 №13196/10/04-63-12-09 про необхідність подання податкової декларації по орендній платі за землю за 2016 рік, та про необхідність звернутися до Управління Держземагенства м. Дніпропетровська Дніпропетровської області для отримання даних про нормативну грошову оцінку землі на 2016 рік з метою правильного нарахування плати за землю та надання їх до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б надавали позивачу у цій справі право змінювати на власний розсуд нормативну грошову оцінку землі чи Коефіцієнт індексації, або у інший не визначений законом спосіб зменшувати розмір орендної плати за орендовані ним земельні ділянки у 2016-2017 роки.".

При вирішенні даного спору колегією суддів встановлено, що Департаментом управління активами Дніпровської міської ради, з урахуванням інформації, що міститься у наданих позивачем Витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки кадастровий номер :03:524:0020 за 2017 - 2019 роки (том 1, а.с. 219 - 221), надано розрахунок орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем.

Розмір належної до сплати суми можливо встановити без спеціальних знань. Позивач щодо цього надавав письмові пояснення та розрахунки.

Так, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:054:0020 з урахуванням індексації становить: станом на 2017 рік - 641 774 384 грн. 86 коп., станом на 2018 рік - 641 774 384 грн. 86 коп., станом на 2019 рік - 641 774 384 86 коп., станом на 2020 рік - 641 774 384 грн. 86 коп., що підтверджується Витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованими Держгеокадастром № 1305-3151, №1305-3152, 1305-3153.

У відповідності до розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :03:054:0020, яка перебуває в оренді ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" орендна плата за земельну ділянку, що підлягає сплаті ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" складає: за 2017 рік - 19 253 231,55 грн.; за 2018 рік - 19 253 231, 55 грн.; за 2019 рік - 19 253 231, 55 грн.; за 2020 рік (по травень місяць включно) - 8 022 179,80 грн.

Розрахунок розміру заборгованості по орендній платі за землю за період з січня 2017 року по травень 2020 року поведено з урахуванням рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2013 року у справі №43/5005/9120/2012 (том 1 а.с.251-254), яке набрало чинності 04.12.2013 року, на підставі даних Держгеокадастру з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативно грошової оцінки земель.

Колегією суддів перевірено зміст зазначеного судового рішення по справі №43/5005//9120/2012 в Єдиному державному реєстрі судових рішень та встановлено, що у договір оренди землі від 04.03.2005 року судом внесено зміни. Вирішено внести зміни до пункту 4.1 Договору від 04.03.2005року оренди землі, укладеного між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ", посвідченого 04.03.2005року приватним нотаріусом ДМНО Літаш І.П., який зареєстровано в реєстрі за №1839 та зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено запис від 09.03.2005р. №13, виклавши його в наступній редакції:

"4.1. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 1 954 741, 03 грн. та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі, що встановлюється цим кодексом.".

Сума орендної плати, задекларована ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" ) за земельну ділянку кадастровий номер :03:054:0020 за договором оренди землі від 04.03.2005 року за 2017 рік - 3 708 456,68 грн.; за 2018 рік - 3 708 456,68 грн; за 2019 рік 708 456,68 грн., отже становить 14 833 826, 70 грн., за 2020 рік відповідач взагалі не сплачував орендну плату. Ці дані підтверджуються інформацією, наданою Державною податковою службою (том 1 а.с.249-250).

Отже, враховуючи загальний розмір орендної плати за земельну ділянку, що підлягає сплаті ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" за період з 2017 року по травень 2020 року 65 781 874,45 грн. та задекларовану ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" за період травень 2020 року суму орендної плати - 11 125 370, 04 грн. за договором оренди землі від 04.03.2005 року, підтверджується заборгованість у розмірі 54 656 504 грн. 41 коп. (65 781 874,45 грн.-125 370, 04 грн.= 54 656 504, 41 грн.).

Згідно ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Систематична несплата орендної плати у повному обсязі протягом тривалого строку (більше 30 місяців) є істотним порушенням умов договору оренди землі від 04.03.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 1839, і є безумовною підставою для його розірвання, оскільки позивач не отримав того розміру грошових коштів, на який він розраховував при укладанні договору.

За таких обставин, вимога позивача про дострокове розірвання договору оренди землі від 04.03.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1839, є обґрунтованою.

Згідно з положеннями ч.ч. 3.4 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п."д" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

В пункті 12.5 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.2 ст.792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Приписами статті 34 Закону України "Про оренду землі" визначені наслідки розірвання договору оренди землі, а саме у разі розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Оскільки за пунктом 6.11 договору передача земельної ділянки здійснювалась за актом приймання-передачі, за пунктом 7.8 договору повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі, а за пунктом 7.1 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно із тим, у якому він одержав її в оренду, вимога про повернення земельної ділянки шляхом складання відповідного акту, привівши таку земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан також є правомірною.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства обставини систематичного невнесення орендної плати є підставою для розірвання договору і повернення земельної ділянки власнику, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо повернення земельної ділянки шляхом складання відповідного акту та приведення земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан, суд апеляційної інстанції додатково зазначає наступне:

Згідно п. 2.2. договору на земельній ділянці немає об`єктів нерухомого майна та інших об`єктів інфраструктури. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер :03:054:0020 від 04.03.2005 року земельна ділянка вільна від будівель та споруд.

Таким чином, станом на 04.03.2005 року (дату укладання договору оренди землі та отримання орендарем за актом приймання-передачі земельної ділянки), на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, будівлі, споруди, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі" у разі розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Згідно п. 7.1, 7.8 договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання-передачі.

Враховуючи умови договору, стан не гірший порівняно з тим, у якому ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" одержав земельну ділянку в оренду означає, що на момент повернення ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" міській раді земельної ділянки за актом приймання-передачі, остання має бути вільна від будівель та споруд, інших об`єктів інфраструктури, тобто у стані, придатному для подальшого використання.

Отже, вищевикладене дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції належним чином оціним наявні у справі докази, застосував належні ним норми матеріального права і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 - 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 та ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки оскаржуваного рішення апелянт не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Судові витрати за її розгляд покладаються на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року у справі № 904/5955/19 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван - Дніпропетровськ".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 21.12.2020 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О Вечірко