РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2020Справа № 910/11309/20

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П., за участю секретаря - Гольцової М. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/11309/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМО Україна" (43006, м. Луцьк, вул. Лідавська, буд. 2; ідентифікаційний номер 39507437)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний номер 32650231)

Про стягнення 3170 156, 75 грн.

Представники сторін: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМО Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення 2591081, 77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов`язань за Договором поставки № 201218-09/1г від 20.12.2018, в частині своєчасної оплати поставленої продукції. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 2591081, 77 грн основного боргу, а також судові витрати у розмірі 38 866, 24 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

05.08.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

10.08.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху та надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

20.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява на виконання ухвали суду від 10.08.2020 разом з уточненою позовною заявою, якою позивач усунув недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду від 10.08.2020.

31.08.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи №910/11309/20 ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначив на 13.10.2020. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та не пізніше строку підготовчого провадження.

При цьому, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 31.08.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, а саме: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33, поштове конверт (відправлення №800) отримано відповідачем 08.09.2020, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач про розгляд справи №910/11309/20 та про його право на подання відзиву повідомлений належним чином, однак, таким правом у встановлений судом строк не скористався та заяви про поновлення строку для подання відзиву до суду не подав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

13.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до змісту поданої заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 170 156, 75 грн. та судові витрати у розмірі 47 552, 36 грн.

В судове засідання 13.10.2020 прибув представник позивача, в судовому засіданні Господарський суд міста Києва прийняв заяву про збільшення позовних вимог та відклав підготовче засідання на 10.11.2020, про що представник позивача та відповідач повідомлені належним чином.

05.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою повідомив учасників справи про перенесення підготовчого засідання на 01.12.2020, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Одночасно, викликав в підготовче засідання позивача та відповідача по справі, повідомив, що явка сторін або їх уповноважених представників є обов`язковою та про обов`язок сторін повідомляти суд про причини неявки, а також про можливість подати до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

30.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання, що призначене на 01.12.2020 за відсутності представника позивача.

В судове засідання відповідач по справі чи його уповноважені представники не прибули, про причини неявки суду не повідомлено та заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника до суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 20.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМО УКРАЇНА" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 201218-09/1г (надалі також - Договір, Договір поставки) та Протокол розбіжностей до Договору (надалі - протокол розбіжностей від 20.12.2018).

Позивач стверджує (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.10.2020 (отримана судом 13.10.2020), що на виконання вимог Договору поставки, ним було поставлено на адресу відповідача в період з 15.01.2019 по 01.07.2020 товар на загальну суму 18 115 561, 81 грн., однак відповідачем було оплачено лише товар на загальну суму 14945405,06 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 3170156,75 грн., в підтвердження чого в матеріалах справи містяться: видаткові накладні за визначений позивачем період, заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог, накладні повернення постачальнику, акти звірки взаємних розрахунків (зазначені документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками без зауважень).

Відповідно до п. 5.4. Договору (з врахуванням протоколу розбіжностей від 20.12.2018) - оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.

Згідно речення першого п. 10.4 Договору (з врахування протоколу розбіжностей від 20.12.2018) - умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, з обов`язковим складанням письмового документу.

25.03.2019 сторони уклали Договір про внесення змін №1 до договору поставки №201218-09/1г від 20.12.2018 (надалі - Договір про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору).

Згідно п.1.1. Договору про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору сторони дійшли згоди про внесення змін до п. 5.4. Договору.

Згідно п. 5.4. Договору (з урахуванням Договору про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору) - оплата за поставлений товар у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5. даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 65 календарних днів з дати поставки товару.

Разом з тим, розмір ліміту заборгованості пунктом 5.5. Договору не встановлений (у відповідних полях міститься прочерк) та протоколом розбіжностей від 20.12.2018 такий ліміт не конкретизований.

Згідно п. 2. Договору про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору, сторони погодили, що у випадку якщо день оплати випадає на не платіжний день, то оплата здійснюється у наступний платіжний.

Згідно п. 4. Договору про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору- всі інші умови вищезазначеного Договору поставки, не змінені в цьому Договорі про внесення змін, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

Згідно п. 5. Договору про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору - даний договір про внесення змін є невід`ємною частиною Договору поставки № 201218-09/1г від 20.12.2018, набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.07.2019.

01.07.2019 сторони уклали Договір №2 про внесення змін до договору поставки №201218-09/1г від 20.12.2018 (надалі - Договір №2 про внесення змін від 01.07.2019 до Договору).

Згідно п.1.1. Договору №2 про внесення змін від 01.07.2019 до Договору, сторони дійшли згоди про внесення змін в частині строків оплати поставленого товару, що ідентичні змінам викладеним вище в Договорі про внесення змін №1 від 25.03.2019 до Договору.

Разом з тим, згідно п. 5. Договору №2 про внесення змін від 01.07.2019 до Договору поставки - даний договір про внесення змін є невід`ємною частиною Договору поставки № 201218-09/1г від 20.12.2018, набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019.

Згідно п. 9.1. Договору поставки (з урахуванням протоколу розбіжностей від 20.12.2018) цей договір набуває чинності з моменту його двостороннього підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Якщо у термін за 5 календарних днів до закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомить про його припинення, то договір вважається пролонгованим на тих же умовах на один календарний рік , що не потребує укладання сторонами будь-яких інших письмових документів. Така пролонгація Договору відбувається щоразу по закінченні чергового строку дії договору, без обмежень кількості повторень.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи письмового підтвердження щодо розірвання Договору поставки чи оспорення його дійсності в судовому порядку, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва - Договір поставки є чинним та обов`язковим до виконання сторонами.

Разом з тим, позивач вказує, що він, 05.06.2020 звертався до відповідача з претензією щодо сплати заборгованості в сумі 980 683,60 грн., зазначивши при цьому, що станом на 03.06.2020 у відповідача вже наявна заборгованість за Договором поставки в загальному розмірі 3 423 765, 56 грн. Докази надсилання претензії наявні в матеріалах справи.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем заборгованість не сплачено, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.10.2020 (отримана судом 13.10.2020) заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 170 156, 75 грн.

У зв`язку з вище зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму заборгованості у розмірі 3 170 156, 75 грн., а також судові витрати у розмірі 47 552, 36 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "КОМО УКРАЇНА" підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

У відповідності до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також, відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити вартість товару. До відносин поставки неврегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Разом з тим, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наявних в матеріалах справи підписаних без зауважень уповноваженими особами сторін та скріплених печатками видаткових накладних вбачається, що позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар в період визначений позивачем на загальну суму 18 115 561, 81 грн.

Одночасно, як зазначено позивачем, та не спростовано відповідачем, останній сплатив вартість поставленого товару лише в розмірі 14 945 405, 06 грн.

За таких обставин сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 3 170 156, 75 грн.

З огляду на те, що у визначений позивачем період поставки товару діяли різні редакції п. 5.4. Договору, який встановлює строк оплати вартості товару, суд, на підставі всебічно досліджених доказів встановив, що строк оплати вартості поставленого товару в порядку передбаченому п. 5.4. Договору поставки з урахуванням редакцій, що були чинні в окремі проміжки часу по всім наявним в матеріалах справи накладним настав, доводів щодо протилежного відповідачем до суду не надано.

Станом на момент розгляду цієї справи судом Договір поставки є чинним, в судовому порядку не оспорений та підлягає належному виконанню сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Докази повної оплати за поставлений позивачем товар згідно умов Договору в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані.

З огляду на вище зазначене, з урахуванням балансу вірогідності доказів, суд дійшов висновку, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в частині повної сплати вартості поставленого товару за Договором поставки у розмірі 3 170 156, 75 грн є документально підтвердженим та відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у заявленому позивачем розмірі підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м. Київ, Провулок Новопечерський, буд. 19/3, корп. 2, каб. 33; ідентифікаційний код: 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО Україна» (43006, м. Луцьк, вул. Лідавська, буд. 2; ідентифікаційний номер 39507 (три мільйона сто сімдесят тисяч сто п`ятдесят шість) грн. 75 коп. заборгованості , а також 47 552 (сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 36 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата складення повного тексту рішення 17.12.2020

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких