УХВАЛА

м. Київ

15.12.2020Справа № 910/14130/20
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті»

до 1.Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»»

2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Фонда гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та визнання недійсним договору

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

10.12.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» здійснювати відчуження у будь-який спосіб, в тому числі шляхом відступлення, прав вимоги за Іпотечним договором від 23.07.2008, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, які були набуті/отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за Договором № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідченим Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 619.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник звертає увагу на тому, що в позовній заяві позивач доводить, що продаж відповідачем один на користь відповідача два прав вимоги за іпотечним договором щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0039, що знаходиться в межах Щасливської сільської ради, Бориспільського р-ну, Київської обл. був незаконним.

Заявник посилається на те, що незаконність такого продажу пов`язана із тим, що відповідач один на момент проведення аукціону не мав і не міг мати права вимоги за Іпотечним договором, через те, що і сам борг за основним зобов`язанням був погашений, а іпотека за Іпотечним договором була припинена ще в 2015 році. Таким чином, між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу щодо майнових прав, яких насправді у ПАТ «Український Професійний Банк»», як продавця, не існувало і не могло існувати на дату укладення такого договору.

Позивач наголошує, що відповідно, відповідач два незаконно придбав права вимоги за Іпотечним договором, і незаконно вважає себе іпотекодержавтелем вказаної земельної ділянки, тому для позивача важливо, щоб до закінчення розгляду даної справи відповідач два жодним чином не відчужив дані права вимоги, адже це суттєво ускладнить ефективний захист прав та законних інтересів позивача.

При цьому, позивач зазначає, що у ході розгляду даної справи виникли обставини, які свідчать про явно виражений намір другого відповідача у найближчий час продати права вимоги за Іпотечним договором третій особі, внаслідок чого власник прав вимоги може змінитися і вирішити спір в межах лише даного судового процесу буде неможливим, що істотно ускладнить можливість ефективного захисту прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Позивач звертає увагу, що в ході розгляду даної справи позивачу стало відомо, що відповідач два у найближчий час збирається продати третій особі права вимоги за Іпотечним договором. Зокрема цей намір підтверджується тим фактом, що відповідач два відповідно до Договору № 04/12/20 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 04.12.2020 вже продав Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» свої права вимоги за Кредитним договором № 729 про відкриття кредитної лінії від 26.12.2006 року, на забезпечення якого укладався спірний в даній справі Іпотечний договір.

Відповідно до п. 2 вказаного Договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги в частині грошових зобов`язань за Кредитним договором по сплаті основної заборгованості (тіло кредиту) в сумі 100 000, 00 грн, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у розмірі 10 000, 00 грн у строк до 15.01.2021 (п. 4 Договору).

Відповідно до п. 3.1.3. Договору право вимоги переходить до нового кредитора з дня укладення цього Договору, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за Кредитним договором в сумі 100 000, 00 грн, що є частиною основної заборгованості (тіло кредиту) за Кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1.4. Договору право вимоги за Кредитним договором відступається з момент підписання даного договору, а право вимоги за Договором забезпечення відступається з момент проведення повного розрахунку новим кредитором перед первісним кредитором та укладанням нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги за Договором забезпечення: Іпотечним договором, що посвідчений 23.07.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, з усіма додатковими договорами.

Отже, станом на 04.12.2020 ТОВ «ФК «Ассісто» набуло право вимоги за кредитним договором від 26.12.2006 № 729 по сплаті основної заборгованою (тіло кредиту) на суму 100 000, 00 грн.

Окрім того, з моменту проведення повного розрахунку між сторонами та укладення нотаріально посвідченого договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, до ТОВ «ФК «Ассісто» перейде право вимоги за Іпотечним договором № 1082, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. та є предметом оскарження у даній справі.

Отже, враховуючи те, що умовами договору про відступлення права вимоги передбачено і перехід права вимоги за договором забезпечення, відповідно ТОВ «ФК «Ассісто» може набути права вимоги за Іпотечним договором № 1082, що значною мірою може ускладнити ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.

Частиною 2 ст. 136 ГПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у даному разі товариство звернулося до суду з немайновими позовними вимогами, у разі задоволення яких, судове рішення не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.08.2018 № 910/1040/18.

За змістом рішення Європейського Суду з прав людини від 17.07.2008 у Справі «Каіч та інші проти Хорватії» (заява №50389/99) для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02), рішення від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (заява № 2214/04), рішення від 17.07.2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії» (заява № 50389/99)) вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням викладеного, обраний заявником захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, заявником доведено обставини щодо ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективно захистити або поновити права або інтереси заявника, за захистом яких він звертається до суду, без вжиття такого заходу, а відтак заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» підлягає задоволенню.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зазначеної у даній заяві заборони не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Ріелті» про забезпечення позову у справі № 910/14130/20 - задовольнити.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕКСІЯ ТЕРЬОХІНА, будинок 8А, офіс 111, ідентифікаційний код 41264766) здійснювати відчуження у будь-який спосіб, в тому числі шляхом відступлення, прав вимоги за Іпотечним договором від 23.07.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим № 1082, які були набуті/отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за Договором № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідченим Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 619.

3. Дана ухвала Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі № 910/14130/20 є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

4. Строк пред`явлення даної ухвали Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі № 910/14130/20 до виконання становить три роки, тобто до 15.12.2023 року.

5. Стягувачем у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/14130/20 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПТИМУМ РІЕЛТІ» (01025, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 7, офіс 1, ідентифікаційний код 33886372).

6. Боржником у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 910/14130/20 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕКСІЯ ТЕРЬОХІНА, будинок 8А, офіс 111, ідентифікаційний код 41264766).

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України.

Суддя І.В. Алєєва