ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020м. ДніпроСправа № 904/5598/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області)

до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" (м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області)

про стягнення збитків у розмірі 84 772 грн. 34 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" (далі - відповідач) збитки в розмірі 84 772 грн. 34 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 14.05.2020 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини водія КП "Верхньодніпровське ВУВКГ "ДОР" ОСОБА_1 , що керував автомобілем КАМАЗ-53213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено транспортний засіб - легковий автомобіль Мercedes-Benz Citan реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 ;

- водій відповідача - ОСОБА_1 свою вину визнав, що підтверджується постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №173/898/20;

- 10.06.2020 позивач, з метою встановлення розміру завданих збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу - легковому автомобілю Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , замовив проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу;

- згідно з договором № 02/06/2020 від 02.06.2020 незалежну експертну оцінку колісного транспортного засобу проведено ФОП Соболенко С.В. За результатами огляду транспортного засобу складено протокол огляду транспортного засобу від 10.06.2020, в якому зазначені учасники огляду;

- 15.06.2020 оцінювачем підготовлено Звіт № 15/06/2020 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Мercedes-Benz Citan, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 185 115 грн. 55 коп.;

- загальна вартість запасних частин та робіт, які були придбані позивачем для відновлення транспортного засобу - легкового автомобілю Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 склала 184 772 грн. 34 коп.;

- 31.07.2020 згідно з платіжним дорученням № 10491 ТДВ "СК Альфа-Гарант" перерахувало позивачу страхове відшкодування згідно з актом № ЦВ/20/3353 за договором страхування № АО від 19.12.2019 в сумі 100 000 грн. 00 коп.;

- таким чином, відповідач, як особа, що завдала шкоду, має відшкодувати непокриту страховим відшкодуванням різницю в сумі 84 772 грн. 34 коп. (184 772,34 - 100 000,00).

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 08.10.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 53308/20 від 11.11.2020), в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що наданий позивачем звіт про оцінку транспортного засобу складений особою, яка не має відповідної кваліфікації, а також з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Таким чином, вказаний звіт не може бути належним доказом вартості матеріального збитку. Крім того відповідач посилається на те, що на теперішній час отримати висновок експерта з вказаного питання він не має можливості, про що свідчить повідомлення від 07.11.2020 про неможливість дати висновок на поставлені відповідачем питання, з огляду на відсутність достовірних даних про характер і ступінь пошкодження замінних деталей.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 55247/20 від 23.11.2020), в якій він заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на те, що наявний в матеріалах справи звіт виконаний у відповідності до норм діючого законодавства та особою, що має відповідні знання та досвід. Також позивач зазначає, що він має право одержати відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, отже отримання страхового відшкодування, яке частково покрило розмір завданої шкоди, не звільняє відповідача, як особу, що завдала шкоду, від її повного чи часткового відшкодування.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 57121/20 від 02.12.2020), в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не спростовані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо не доведення ним розміру завданої шкоди, а отже неможливо визначити різницю, яку має відшкодувати відповідач.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

- 14.05.2020 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини водія КП "Верхньодніпровське ВУВКГ "ДОР" ОСОБА_1 , що керував автомобілем КАМАЗ-53213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено транспортний засіб - легковий автомобіль Мercedes-Benz Citan реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Водій відповідача - ОСОБА_1 свою вину визнав, що підтверджується постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №173/898/20 (а.с.7).

10.06.2020 позивач, з метою встановлення розміру завданих збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу - легковому автомобілю Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , замовив проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу.

Так, згідно з договором на проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу № 02/06/2020 від 02.06.2020 (а.с.8) незалежну експертну оцінку колісного транспортного засобу проведено ФОП Соболенко С.В.

За результатами огляду транспортного засобу складено протокол огляду транспортного засобу від 10.06.2020 (а.с.19-23).

15.06.2020 оцінювачем ФОП Соболенко С.В. надано Звіт № 15/06/2020 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 185 115 грн. 55 коп. (а.с.9-14).

Як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість запасних частин та робіт, які були придбані позивачем для відновлення транспортного засобу - легкового автомобілю Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 склала 184 772 грн. 34 коп., що вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, а саме:

- рахунку № 99009253 на суму 126 619 грн. 02 коп. (а.с.28) та видаткової накладної №99009253 на суму 126 619 грн. 02 коп. (а.с.29);

- рахунку № 0090315 на суму 3 052 грн. 32 коп. (а.с.31);

- рахунку-фактури № АСГ0002421 від 18.08.2020 на суму 55 101 грн. 00 коп. (а.с.33-34) та акту виконаних робіт № АСГ0002421 від 18.08.2020 на суму 55 101 грн. 00 коп. (а.с.35-36).

При цьому, як зазначає позивач, 31.07.2020 згідно з платіжним дорученням № 10491 від 31.07.2020 ТДВ СК Альфа-Гарант" перерахувало позивачу страхове відшкодування згідно з актом № ЦВ/20/3353 за договором страхування № АО від 19.12.2019 в сумі 100 000 грн. 00 коп. (а.с.26).

Таким чином, суд встановив, що різниця між сумою матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини водія КП "Верхньодніпровське ВУВКГ "ДОР", та розміром страхового відшкодування, виплаченого позивачу ТДВ СК Альфа-Гарант", становить 84 772 грн. 34 коп. (184 772,34 - 100 000,00).

Так, позивач звернувся з позовом до відповідача, який є власником транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідач з розміром матеріальної шкоди, а відповідно із вказаною різницею, не погоджується, в добровільному порядку її не відшкодував, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено приписами частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому порядку, постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №173/898/20 визнано винним ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом КАМАЗ-53213, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про страхування", страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі за текстом - Закон), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як було встановлено судом вище, загальна вартість запасних частин та робіт, які були придбані позивачем для відновлення транспортного засобу - легкового автомобілю Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 склала 184 772 грн. 34 коп. (а.с.29, 31, 33-34, 35-36).

Розмір вказаних фактично понесених позивачем витрат не перевищує суму, що була визначена оцінювачем ФОП Соболенко С.В. у Звіті № 15/06/2020 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 185 115 грн. 55 коп. (а.с.9-14).

При цьому, як зазначає позивач та що не заперечується відповідачем, 31.07.2020 згідно з платіжним дорученням № 10491 від 31.07.2020 ТДВ СК Альфа-Гарант" перерахувало позивачу страхове відшкодування згідно з актом № ЦВ/20/3353 за договором страхування №АО від 19.12.2019 в сумі 100 000 грн. 00 коп. (а.с.26).

У відповідності до статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України, дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки.

Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Факт перебування ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом КАМАЗ-53213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" сторонами у справі не заперечується.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну транспортному засобу Мercedes-Benz Citan реєстраційний номер НОМЕР_2 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності та, відповідно, фактичну виплачену суму страхового відшкодування, саме на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між сумою матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини водія КП "Верхньодніпровське ВУВКГ "ДОР", та розміром страхового відшкодування, виплаченого позивачу ТДВ СК Альфа-Гарант", в сумі 84 772 грн. 34 коп. (184 772,34 - 100 000,00).

Заперечення відповідача на те, що наданий позивачем звіт про оцінку транспортного засобу складений особою, яка не має відповідної кваліфікації, а також з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів розцінюються судом критично, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи кваліфікаційного свідоцтва оцінювача № 6089 від 07.06.2008, сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №743/18 від 13.09.2018 та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача вбачається, що особа, яка склала звіт № 15/06/2020 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Мercedes-Benz Citan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , має необхідну кваліфікацію. Посилання відповідача на порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів також не знайшли свого підтвердження в процесі аналізу змісту вказаного звіту.

З приводу посилання відповідача на те, що на теперішній час отримати висновок експерта з вказаного питання він не має можливості, про що свідчить повідомлення від 07.11.2020 про неможливість дати висновок на поставлені відповідачем питання, з огляду на відсутність достовірних даних про характер і ступінь пошкодження замінних деталей, а також неможливість використання висновків Звіту № 15/06/2020 під час визначення розміру завданої позивачу матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Сторонами у справі не заявлялося клопотань про проведення експертиз у даній справі.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності покладення на відповідача обов`язку з відшкодування вказаної вище різниці в сумі 84 772 грн. 34 коп. (184 772,34 - 100 000,00) є більш вірогідними, ніж докази надані на її спростування.

Суд також відзначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.111950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З урахуванням вказаного, суд відзначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 84 772 грн. 34 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 102 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" до Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" про стягнення збитків у розмірі 84 772 грн. 34 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" (51600, Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вулиця Котляревського, будинок 4; ідентифікаційний код 02128201) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (51600, Дніпропетровська область, м.Верхньодніпровськ, вулиця Пальохи, будинок 109; ідентифікаційний код 05461390) 84 772 грн. 34 коп. - збитків та 2 102 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.12.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко