номер провадження справи 35/147/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 Справа № 908/2379/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Авраменко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» (85500, Донецька обл., смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, б. 4)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133)

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Репухін С.В., директор, Максимчук С.П., ордер серія АН№ 1022001 від 03.08.2020;

від відповідача: Кузьменко В.Ю., довіреність №2789 від 02.09.2019.

СУТЬ СПОРУ:

15.09.2020 до Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Схід-Запчастина з позовом до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 1 136 211,08 грн, 3% річних у розмірі 21183,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 30602,26 грн.

15.09.2020 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/2379/20, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2379/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.09.2020.

Ухвалою суду від 21.10.2020 продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 24.11.2020.

Ухвалою від 24.11.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/2379/20 та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 08.12.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №537(6)19/УК53-121-01-19-08741 від 12.11.2019 щодо несвоєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1 136 211,08 грн. За несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання позивач просить стягнути 21 183,82 грн 3% річних та 30 602,26 грн інфляційних втрат.

В судовому засіданні 08.12.2020 представники позивача позовні вимоги підтримади в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

15.10.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивачем порушено строк поставки частини товару згідно умов договору. Порушення позивачем строків виконання зобов`язань за договором призвело до неможливості належного виконання відповідачем своїх обов`язків в частині оплати товару. Перевіривши розрахунок позивача, відповідач зазначає, що невірно визначено кінцевий строк для здійснення оплати товару та період прострочення. Відповідач заперечує щодо заявленого розміру судових витрат, оскільки позивач не наводить в позові обґрунтувань щодо доцільності та необхідності їх понесення із зазначенням конкретного обсягу послуг адвоката. На підставі викладеного просить у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні 08.12.2020 представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

21.10.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що строк оплати настав 05.01.2020, та за кожною наступною накладною строк оплати настав через 45 днів і лише за останньою, від 13.12.2020 на суму 5364,00 грн строк настав 27.01.2020. За всіма накладними протягом періоду з 05.01.2020 по 27.01.2020 настав строк оплати, проте відповідачем було здійснено лише 3 оплати. Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних позивач зазначив що не рахував по кожній накладній, а порахував на дату передостанньої поставки, за якою строк поставки настав 25.01.2020. По всім іншим накладним, строки починалися з 05.01.2020. Щодо витрат на правничу допомогу, докази понесення таких витрат будуть наданні до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

20.11.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Клопотання судом задоволено, докази долучено до матеріалів справи.

07.12.2020 від відповідача надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 21920,00 грн є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, оскільки:

- витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, є неспівмірними зі складністю справи (справа щодо стягнення боргу, процентів річних та інфляційних витрат не є складною, підготовка справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, ознайомлення з відзивом відповідача, підготовка відповіді на відзив не потребувала проведення аналізу доказової бази);

- вартість послуг адвоката очевидно завищена, а розмір витрат є неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката у суді першої інстанції;

- розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та реальності витрат (установлення їх дійсності та необхідності);

- зазначені витрати не підтвердженні належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України;

- справа, що розглядається, стосується лише Позивача та Відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки розмір витрат на правничу допомогу в сумі 21920,00 грн не відповідає вказаним вище критеріям, а їх стягнення становитиме надмірний тягар для державного підприємства, та суперечить принципу розподілу судових витрат між сторонами, відповідач просить суд відмовити позивачу у їх стягненні з відповідача.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно - апаратного комплексу «Акорд».

В судому засіданні 08.12.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

31.10.2019 між ТОВ «Торговий будинок «Схід-Запчастина» - постачальник та ВП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» - покупець укладено договір поставки товару №537(6)19УК (№537(6)19УК/53-121-01-19-08741 від 12.11.2019) (далі за текстом договорі), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на загальну суму 1 541 998,80 грн з ПДВ.

Строк поставки товару листопад 2019 року (п. 1.2. договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що поставка товару відбувається в строк згідно п. 1.2. договору.

Згідно п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 11.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє один рік.

На виконання умов Договору ТОВ «Торговий будинок «Схід-Запчастина» на адресу ВП ЗАЕС поставило продукцію на загальну суму 1 541 998,80 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними від 21.11.2019, 26.11.2019, 28.11.2019, 29.11.2019, 02.12.2019, 03.12.2019, 06.12.2019, 11.12.2019, копії яких долучено до матеріалів справи.

Товар відповідачем отримано без зауважень, про що свідчить підпис уповноваженої особи на накладних.

З врахуванням умов оплати, визначених п. 3.2. договору, остатнім днем оплати за накладними від 11.12.2019 є 25.01.2020, проте станом на 25.01.2020 відповідачем отриманий товар оплачений не був. В подальшому відповідачем 13.03.2020, 24.04.2020 та 18.05.2020 частково здійснено оплату у сумі 405 787,72 грн, відтак заборгованість становить 1 136 211,08 грн.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

За викладених обставин, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 1 136 211,08 грн підлягає задоволенню.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо поставки товару з простроченням, оскільки за приписами вищезазначених норм чинного законодавства України, виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару не ставиться в залежність від своєчасності поставки товару.

Крім того, за порушення строків оплати позивачем нараховано 3% річних в сумі 21 183,82 грн, а також інфляційні втрати в сумі 30 602,26 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в постанові КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19, «Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що позивачем до розрахунку відсотків річних помилково включено день здійснення оплати, відтак стягненню підлягає 20 845,22 грн 3% річних, розрахунок інфляційних втрат здійснено вірно, відтак стягненню підлягає сума 30 602,26 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Крім витрат зі сплати судового збору, позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 21 920,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 03.08.2020, укладений між АО «Радтке-Прядко і партнери» та ТОВ «ТБ «Схід-Запчастина» з додатком №1 від 03.08.2020; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.08.2020 №1022001; акт до договору про надання правничої допомоги від 09.11.2020 на суму 21 920,00 грн; розрахунок гонорару адвоката за надання правничої допомоги на суму 21 920,00 грн; рахунок-фактура 3Р-0010 від 09.11.2020; платіжне доручення №14080 від 17.11.2020 на суму 21 920,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Частинами 5, 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Об`єднана палата у вказаній постанові зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховним Судом у своїх постановах неодноразово зауважувалося, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вже зазначалося, відповідач вважає, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності та реальності витрат; розмір витрат є неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката у суді першої інстанції.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджується понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши фактичний об`єм наданих адвокатом позивачу послуг та затрачений ним час, а також заперечення іншої сторони, в якому відповідач вказав, що заявлена сума цих витрат у розмірі 21 920,00 грн є завищеною, неспівмірною із складністю справи, витраченим часом, керуючись ст. ст. 126, 129 ГПК України, виходячи з критерію реальності і розумності розміру цих витрат, з врахуванням ступеню складності справи, дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення 50% від заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, що становить 10 960,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код юридичної особи 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» (85500, Донецька обл., смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, б. 4, ідентифікаційний код юридичної особи 36652101)заборгованість у розмірі 1 136 211,08 грн (один мільйон сто тридцять шість тисяч двісті одинадцять гривень 08 коп.), 3% річних у сумі 20 845,22 грн (двадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 22 коп.), інфляційні втрати у сумі 30 602,26 грн (тридцять тисяч шістсот дві гривні 26 коп.), судовий збір у розмірі 17 814,90 грн (сімнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 90 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 10 960,00 грн (десять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.12.2020.

Суддя О.А. Топчій