ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 справа № 914/364/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. за участю секретаря судового засідання Зусько І.С. розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом Виконувача обов`язків керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави

в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, смт. Жвирка Сокальського району Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін», м. Стебник, м. Дрогобич Львівської області

про стягнення 219485,22 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки

За участю представників сторін:

від прокуратури: Леонтьєва Н.Т.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Кухарська О.В.

Судові процедури

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом виконувача обов`язків керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» про стягнення 219485,22 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №914/364/20 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 18.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2020 провадження у справі №914/364/20 зупинено до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21 травня 2019 року у справі №912/2385/18 скасовано, справу № 912/2385/18 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 21.08.2020 провадження у справі № 914/364/20 поновлено, підготовче засідання призначено 22.09.2020.

В судовому засіданні 22.09.2020 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 06.10.2020.В судовому засіданні 06.10.2020 суд постановив відкласти розгляд справи на 27.10.2020. В судому засіданні 27.10.2020 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 10.11.2020. В судому засіданні 10.11.2020 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 24.11.2020.

В судому засіданні 24.11.2020 суд ухвалив закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті в даному судовому засіданні, розгляд справи по суті відкладено до 15.12.2020.

Прокурор в судове засідання 15.12.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 15.12.2020 не забезпечив, у клопотанні просив суд розглядати справу за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання 15.12.2020 з`явився, проти задоволення позову заперечив повністю.

Позиція позивача

Підставою для звернення прокуратури з позовною заявою прокурор зазначив те, що орган місцевового самоврядування Жвирківська селищна рада, при наявності порушень інтересів територіальної громади смт. Жвирка, а саме факту не сплати ТзОВ «Переробний комплекс «Бровагро Протеін» плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економісних (матеріальних) інтересів територіальної громади смт. Жвирка та як наслідок інтересів держави в цілому. Листом №781/02-21 від 16.12.2019 Жвирківською селищною радою Сокальського району Львівської області повідомлено місцеву прокуратуру про те, що остання не зверталася до суду із позовом до ТОВ «Переробний комплекс «Бровагро Протеін» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання зазначеної земельної ділянки. Вказане є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ТОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а Жвирківська селищна рада (Позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто, відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача. Предметом вказаної позовної заяви є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Розмір безпідставно збережених Відповідачем коштів від набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін», розрахований Жвирківською селищною радою виходячи з розміру орендної плати за землю під нежитловою будівлею та становить 219 485, 22 грн. Внаслідок використання Відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада смт.Жвирка в особі Жвирківської селищної ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Жвирківської селищної ради, як Позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Беручи до уваги, що до теперішнього часу Відповідач користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного суду, ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» зобов`язане повернути Жвирківській селищній раді кошти, які воно зберегло у вигляді несплаченої орендної плати.

Також, у відповіді на відзив (вх.№32732/20 від 13.11.2020) позивач зазначив, що розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки Позивачем здійснено на підставі нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (5 985 960,75 грн.), яка в тому числі зазначена у договорі оренди землі, укладеного між Жвирківською селищною радою (орендодавцем) та ТзОВ «Техноцентр - Радехів» (попередній орендар земельної ділянки кадастровий номер №:10:007:0027) від 29.05.2015. ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» з часу виникнення права власності на нежитлові будівлі, будівлі і споруди, комплекси та відповідно користуючись земельною ділянкою під вказаним нерухомим майном до теперішнього часу належним чином не оформило речові права щодо спірної земельної ділянки та за період з 12.02.2019 по 31.12.2019 не сплачувало за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Щодо тверджень відповідача про те, що ТзОВ «Бравоагро Протеін», як новий власник нерухомого майна, з 12.02.2019 фактично стало орендарем земельної ділянки, на якій розміщене придбане майно, то зазначив, що особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц; п.8.4. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16).

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№31037/20 від 27.10.2020). Зокрема, зазначив, що позивачем до позову не долучено витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки. Посилання позивача на те, що нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки, кадастровий номер :10:007:0027, визначена відповідно до договору оренди від 29.05.2015 року, є безпідставним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства. Також, зазначив, що з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна. На думку відповідача, враховуючи правові підстави виникнення/переходу прав користування (оренди) на спірну земельну ділянку до відповідача від попереднього власника нерухомості, позивачем необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки за наявності у попереднього власника нерухомості відповідного права на землю, користування такою земельною ділянкою новим власником нерухомості не можна вважати безпідставним.

У своєму запереченні (вх.№33613/20 від 23.11.2020) відповідач наголосив, що ні до позову, ні до відповіді на відзив позивачем так і не долучено витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки. Натомість, у відповіді на відзив позивач посилається на те, що нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки, кадастровий номер :10:007:0027, зазначена відповідно до договору оренди від 29.05.2015 року, що свідчить про відсутність в матеріалах справи належних доказів в підтвердження розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, а відтак, неможливості здійснити перевірку правильності розрахунку заявленої до стягнення суми безпідставно збережених грошових коштів за використання земельної ділянки. Також, зазначив, що відповідний договір, укладений з попереднім власником, продовжує діяти на тих самих умовах і в тому самому обсязі для нового власника майна, відповідні обставини виключають застосування до таких правовідносин статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки в такому разі не йдеться про набуття або збереження майна за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що є однією з обов`язкових ознак кондикційних зобов`язань (постанова Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №904/5968/19). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ІІК України (постанова Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №913/153/18).

Обставини справи

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 12.02.2019 року продавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноцентр-Радехів» передав у власність покупцю Товариство з обмеженою відповідальністю «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» нежитлові будівлі, будівлі і споруди, комплекси, які розташовані за адресою: смт.Жвирка Сокальського району Львівської області по вул. 1 Травня, буд. 13 (тринадцять). При цьому, як зазначено у вказаних договорах купівлі-продажу, сторони стверджують, що дані нежитлові будівлі знаходяться на земельній ділянці площею 8,0619 га, кадастровий номер земельної ділянки: :10:007:0027.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою прокурор зазначив, що на території вказаної селищної ради Товариство з обмеженою відповідальністю «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» безоплатно використовує земельну ділянку кадастровий номер :10:007:0027, площею 8,0619 га земель комунальної власності на території Жвирківської селищної ради, в межах населеного пункту смт. Жвирка.

За інформацією Жвирківської селищної ради №781/02-21 від 16.12.2019, селищна рада неодноразово вживала заходи для укладення договору оренди земельної ділянки, проте на даний час такий не укладений. Зокрема, Жвирківська селищна рада зверталась з відповідними листами до ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін», з метою укладення договору оренди земельної ділянки, однак адресат з невідомих причин листи не отримав, лист повернувся в раду. На телефонні дзвінки представник ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» повідомляв, що на даний час у них немає вказівки від власників укладати договір оренди земельної ділянки на якій розміщені придбані ними нежитлові будівлі.

На даний час договір оренди на вказану земельну ділянку не укладено, кошти за використання земельної ділянки не сплачуються.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вказана земельна ділянка площею 8,0619 га знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, смт.Жвирка, вулиця 1 Травня, 13; кадастровий номер земельної ділянки: :10:007:0027; власник земельної ділянки - територіальна громада в особі Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області.

Відповідно до розрахунку Жвирківської селищної ради (лист №34/02-21 від 16.01.2020) розмір орендної плати за 2019 рік мав би становити 239438,43 грн.; за період з 12.02.2019 до 31.12.2019 розмір безпідставно збережених коштів становить 219 485,22 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 5985960,75 грн. (відповідно до п.5 договору оренди землі від 29.05.2015), ставка річної орендної плати - 4% від нормативно грошової оцінки). Тобто, за період з 12.02.2019 по 31.12.2019 ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» мало би сплатити до бюджету 219 485,22 грн.

Як зазначив прокурор, саме цю суму не отримав Позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і Відповідачем договору оренди землі.

Окрім цього, згідно інформації Головного управління ГУ ДПС у Львівській області №125/9/58.4-20 від 09.01.2020 ТзОВ «Переробний комплекс «Бравоагро Протеін» на податковому обліку в ДПІ у Сокальському районі Червоноградського управління ГУ ДПС у Львівській області не перебуває. Податкову декларацію з плати за землю не подавало, оренду плату за землю не нараховувало та не сплачувало.

На думку прокурора, недоотримана Жвирківською селищною радою Сокальського району Львівської області орендна плата за використання земельної ділянки площею 8,0619 га підлягає стягненню на користь селищної ради в судовому порядку. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених ст.ст. 1212-1214 ЦК України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Норми ст. 1212-1214 ЦК України регламентують кондикційне зобов`язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Тобто, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та у постанові Великої палати Верховного суду Верховного Суду від 20.1 1.2018 у справі № 922/3412/17.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначив, що ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін», як новий власник нерухомого майна, з 12.02.2019 року фактично стало орендарем земельної ділянки, на якій розміщене придбане майно, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника (ТзОВ «Техноцентр-Радехів»). Тобто, у ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін» виникло право оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 29.05.2015 року, укладеного між Жвирківською селищною радою та ТзОВ «Техноцентр-Радехів» (попереднім власником нерухомого майна). А відтак, заявлений позов про стягнення 219485,22 грн безпідставно збережених коштів є безпідставний.

Позиція суду

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України (далі ЗК України), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.2 ст.120 ЗК якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вбачається з документів, долучених до позовної заяви, позивач обґрунтовує вимоги про стягнення 219485,22 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки листом Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області №34/02-21 від 16.01.2020 року та долученим до нього розрахунком, а також договором оренди від 29.05.2015 року, укладеним між Жвирківською селищною радою та ТзОВ Техноцентр-Радехів.

Зокрема, позивачем зазначено, що нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки, кадастровий номер :10:007:0027, відповідно до договору оренди землі від 29.05.2015 року, становить 5985960,75 грн.

Прийнятий для розрахунку орендної плати розмір відсотків становить 4%.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема комунальної власності.

Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71).

Отже, витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку. Наведена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 02.06.2020 у справі №922/2845/19.

Однак, як зазначив відповідач, до позову позивачем не долучено витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Окрім цього, позивачем зазначено, що прийнятий для розрахунку орендної плати розмір відсотків становить 4%.

При цьому, до позову не долучено копію рішення Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, яким би було встановлено ставки орендної плати за користування земельними ділянками на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, та не зазначено, чи таке рішення приймалось.

Згідно копій договорів купівлі-продажу від 12.02.2019 року, укладених між ТзОВ Переробний комплекс Бравоагро Протеін та ТзОВ Техноцентр-Радехів, долучених позивачем до матеріалів справи, відповідач придбав нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, кадастровий номер :10:007:0027.

Державну реєстрацію права власності на зазначене майно здійснене 12.02.2019 року, що підтверджується витягом з Інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно (№ довідки 193144104), долученою до матеріалів справи.

Частиною 1 ст.377 Цивільного кодексу України унормовано, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Вищенаведені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда, згідно ч. 3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" .

Враховуючи викладене, у розумінні положень ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України, ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки. Тобто, має місце заміна сторони у зобов`язанні, і після відчуження об`єктів нерухомості попередні користувачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.

Таким чином, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості викладена в постановах Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №911/2244/18, від 23.05.2019 №914/1925/18, від 18.04.2019 №922/109/18, від 12.03.2020 у справі №913/153/18, від 25.02.2020 у справі№922/510/19.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №913/153/18 судом зроблено наступний висновок: «При цьому Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін до договору стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено у законі».

Враховуючи наведені норми законодавства, відповідач фактично став стороною договору оренди землі від 19.01.2010 № 75, за яким у нього виник обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №922/510/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: Отже, у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на це майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню.

Право оренди спірної земельної ділянки було оформлене попереднім власником нежитлових приміщень ТзОВ «Техноцентр-Радехів», що підтверджується договором оренди від 29.05.2015 року, укладеним між Жвирківською селищною радою та ТзОВ «Техноцентр-Радехів».

Зазначене право оренди було зареєстроване ТзОВ «Техноцентр-Радехів», що підтверджується Інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно (№ довідки 193140379), долученою до матеріалів справи.

Договір оренди землі від 29.05.2015 року був укладений Жвирківською селищною радою та ТзОВ «Техноцентр-Радехів» строком на 5 років.

Як вже було зазначено, згідно копій договорів купівлі-продажу від 12.02.2019 року, укладених між ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін» та ТзОВ «Техноцентр-Радехів», ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін» придбано в ТзОВ «Техноцентр-Радехів» нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, кадастровий номер :10:007:0027.

Відтак, ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін», як новий власник нерухомого майна, з 12.02.2019 року фактично стало орендарем земельної ділянки, на якій розміщене придбане майно, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника (ТзОВ «Техноцентр-Радехів»). Тобто, у ТзОВ «Переробний комплекс Бравоагро Протеін» виникло право оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 29.05.2015 року, укладеного між Жвирківською селищною радою та ТзОВ «Техноцентр-Радехів» (попереднім власником нерухомого майна).

Відповідно до вказаного, враховуючи правові підстави виникнення/переходу прав користування (оренди) на спірну земельну ділянку до відповідача від попереднього власника нерухомості, позивачем необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки за наявності у попереднього власника нерухомості відповідного права на землю, користування такою земельною ділянкою новим власником нерухомості не можна вважати безпідставним.

Оскільки відповідний договір оренди, укладений з попереднім власником, продовжує діяти на тих самих умовах і в тому самому обсязі для нового власника майна, то відповідні обставини виключають застосування до таких правовідносин статті 1212 Цивільного кодексу України. В такому разі не йдеться про набуття або збереження майна за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що є однією з обов`язкових ознак кондикційних зобов`язань. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ІІК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 219485,22 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Наведені положення мотивувальної частини рішення не позбавляють позивача суб`єктивного права на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати згідно Договору оренди землі від 29.05.2015 року з відповідним обґрунтуванням позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 3292,28 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжними дорученнями №107 від 30.01.2020

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, витрати зі сплати судового збору слід покласти на прокуратуру.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.12.2020.

Суддя Р.А. Кидисюк