СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа № 913/257/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д. , суддя Здоровко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Міненко В.М., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.03.1996 №491) - за довіреністю від 21.12.2019 №58/19;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" поза межами приміщення суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

на рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 (суддя Іванов А.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Луганської області в м.Харків о14год41хв, повний текст якого складений 21.09.2020,

у справі №913/257/20

за позовом: Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 20736463,91грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 задоволено позов Дочірньої компанії Газ України НАК Нафтогаз України; стягнуто з АТ Оператор газорозподільної системи Луганськгаз на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України основний борг у сумі 17618731,25грн, пеню в сумі 1159553,12грн, штраф у сумі 542656,40грн, інфляційні втрати в сумі 843286,87грн, 3% річних у сумі 572236,27грн (т.1, а.с.209-214).

Рішення місцевого господарського суду із посиланням на норми ЦК України та ГК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту нездійснення відповідачем періодичних платежів у період з січня 2018 року по січень 2020 року, визначених договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173, наявністю заборгованості у розмірі 17618731,25грн і обґрунтованістю нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

АТ Оператор газорозподільної системи Луганськгаз 13.10.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 в частині задоволення вимог щодо стягнення пені в повному розмірі та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким максимально зменшити розмір пені, нарахованої на підставі договору від 28.05.2012 №14/12-173 у сумі 1159553,12грн (т.2, а.с. 19-35).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом не було враховано виняткові обставини, які унеможливлюють виконання відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості за договором від 28.05.2012 №14/12-173. Зокрема, у зв`язку з проведенням АТО на непідконтрольній території Луганської області залишилась значна частина споживачів та боржників АТ Луганськгаз; перебування споживачів на непідконтрольних територіях зумовлює спадання обсягів споживання газу, а також нездійснення ними оплати за поставлений газ; неможливість проведення банківських операцій на цих територіях прямим чином впливає на збільшення дебіторської заборгованості споживачів перед АТ Луганськгаз; обсяг дебіторської заборгованості споживачів за отриманий природний газ становить 237млн.грн. Крім того, вказує на те, що через дію незаконних озброєних воєнізованих формувань на території, не підконтрольній владі України у межах Луганської області, товариство позбавлено права володіти та користуватися майном, яке перебуває у власності та у господарському віданні відповідача внаслідок захоплення будівель, споруд та майна.

У відзиві на апеляційну скаргу від 30.11.2020 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, позивач посилається на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів як на підтвердження факту виняткового скрутного становища в обґрунтування наявності підстав для застосування судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру суми неустойки, так і не доведено існування обставин непереборної сили як підстави для звільнення АТ «Луганськгаз» від господарської відповідальності (т.2, а.с. 50-59).

Судове засідання апеляційної інстанції відбулося за участю представника позивача в режимі відеоконференції, який заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні (т.2, а.с. 40).

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

28.05.2012 між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (кредитором) та ПАТ «Луганськгаз» (боржником) укладений договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-173, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247 (т.1, а.с. 20-26).

Згідно з п.2.1 договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно п.1.1 цього договору, складає 169139820,50грн, станом на 31.03.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків (т.1, а.с. 27).

Відповідно до п.2.2 договору про реструктуризації заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173, боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме: у період з травня 2012 року по березень 2032 року щомісячними платежами у сумі 704749,25грн, а у квітні 2032 року у сумі 704749,75грн.

Зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 цього договору на відповідний місяць (п.2.3. цього договору).

Умовами п.3.4 договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 встановлено, що за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п.2.2 цього договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

У випадку виникнення обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов`язань, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин. Непереборною силою визнаються наступні події: війна і військові дії, повстання, мобілізація, блокада, епідемії, пожежа, вибухи, аварії на транспорті і стихійні лиха, що мають вплив на виконання зобов`язань сторін тощо (п. 4.1, 4.2 цього договору).

Відповідно до п.4.4 договору від 28.05.2012 №14/12-173 настання обставин непереборної сили підтверджується рішеннями Президента України про запровадження надзвичаної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, пожежі та інших видів стихійного лиха, Торгово-промисловою палатою України, висновками інших органів, що уповноважені засвічувати обставини форс-мажору згідно із законодавством.

Згідно з п.4.5 цього договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однією із сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Боржник виконання взятих на себе грошових зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 здійснив не у повному обсязі, у зв`язку з чим 21.04.2020 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Луганської області із позовом до АТ «Луганськгаз» про стягнення основного боргу у сумі 17618731,25грн, пені у сумі 1159553,12грн, штрафу у сумі 542656,40грн, інфляційних втрат у сумі 843286,87грн, 3% річних у сумі 572236,27грн (т.1, а.с. 1-44).

У відзиві на позовну заяву від 24.06.2020 та у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій АТ «Луганськгаз» просило суд першої інстанції максимально зменшити розмір пені та штрафу, в обґрунтування чого посилалось на провадження господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, перебування товариства у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) станом на 31.12.2019; звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2019 рік; звітом про рух грошових коштів (за прямим методом) за 2019 рік; звітом про власний капітал за 2019 рік, балансом (звітом про фінансовий стан) станом на 31.03.2020 року, звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року, звітом про рух грошових коштів (за прямим методом) за І квартал 2020 року, звітом про власний капітал за І квартал 2020 року (т.1, а.с. 67-105).

09.09.2020 місцевим господарським судом прийнято рішення з підстав, викладених вище (т.1, а.с. 210-214).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги АТ «Луганськгаз», а саме: у частині стягнення пені за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 у сумі 1159553,12грн.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За умовами пункту 2.2 договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме: у період з травня 2012 року по березень 2032 року щомісячними платежами у сумі 704749,25грн, а у квітні 2032 року у сумі 704749,75грн.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що АТ «Луганськгаз» взяті на себе зобов`язання за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 з оплати заборгованості, яка виникла за договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247, укладеного між сторонами, виконало не у повному обсязі, у період з січня 2018 року по січень 2020 року часткову сплату заборгованості у вигляді розстроченої суми основного боргу не здійснювало.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, вказане стало підставою для задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу у сумі 17618731,25грн, що не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом п.3.4 договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 встановлено, що за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п.2.2 цього договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши розрахунок позивача у частині заявленої до стягнення пені у сумі 1159553,00грн, з яких: за жовтень 2018 року у період з 18.04.2019 по 30.04.2019 у сумі 8939,70грн, за листопад 2018 року у період з 18.04.2019 по 31.05.2019 у сумі 29889,09грн, за грудень 2018 року у період з 18.04.2019 по 30.06.2019 у сумі 50162,70грн, за січень 2019 року у період з 18.04.2019 по 31.07.2019 у сумі 70861,09грн, за лютий 2019 року у період з 18.04.2019 по 31.08.2019 у сумі 91211,93грн, за березень 2019 року у період з 18.04.2019 по 30.09.2019 у сумі 110423,59грн, за квітень 2019 року у період з 01.05.2019 по 30.10.2019 у сумі 120367,31грн, за травень 2019 року у період з 01.06.2019 по 30.11.2019 у сумі 117973,09грн, за червень 2019 року у період з 29.06.2019 по 28.12.2019 у сумі 114574,85грн, за липень 2019 року у період з 01.08.2019 по 30.01.2020 у сумі 109685,76грн, за серпень 2019 року у період з 31.08.2019 по 29.02.2020 у сумі 102699,99грн, за вересень 2019 у період з 01.10.2019 по 29.02.2020 у сумі 82831,86грн, за жовтень 2019 року у період з 01.11.2019 по 29.02.2020 у сумі 63349,88грн, за листопад 2019 року у період з 30.11.2019 по 29.02.2020 у сумі 45991,81грн, за грудень 2019 року у період з 01.01.2020 по 29.02.2020 у сумі 28305,50грн, за січень 2020 року у період з 01.02.2020 по 29.02.2020 у сумі 12284,97грн, дійшов висновку про його арифметичну правильність та обґрунтованість висновку місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги у цій частині в повному обсязі.

Натомість, АТ «Луганськгаз» підставою для перегляду рішення суду першої інстанції визначає те, що місцевим господарським судом не було враховано виняткових обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173, серед яких, зокрема, факт здійснення господарської діяльності товариством на території проведення антитерористичної операції, збитковість господарської діяльності, відсутність можливості виконання взятих на себе договірних і недоговірних зобов`язань, що, на думку скаржника, свідчить про безумовну наявність підстав для максимального зменшення розміру неустойки у вигляді пені.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування підстав для максимального зменшення судом суми пені не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Таким чином, зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 зі справи № 904/5770/18.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вказаних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.04.2020 у справі №923/639/19, від 08.05.2020 у справі №909/636/16, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 03.06.2020 у справі 910/9813/19.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173, укладеного між сторонами спору та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Реструктуризація заборгованості це зміна істотних умов за первісним договором шляхом укладання додаткової угоди з боржником у зв`язку з фінансовими труднощами боржника та необхідністю створення сприятливих умов для виконання ним зобов`язань за активом.

Предметом договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173 є розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника (відповідача) перед кредитором (позивачем) за договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247 (т.1,а.с.20-26).

Зі змісту п.2.1 цього договору вбачається, що загальна сума основного боргу, яка підлягає реструктуризації станом на 31.03.2012 становить 169139820,50грн, що підтверджується актом звірки розрахунків, в якому сторони зафіксували, що цей борг утворився станом на 01.01.2011 та не сплачений станом на 04.06.2011.

У п.2.2 цього договору сторони погодили сплату основної суми боргу частинами протягом 2012-2032 років.

З наведеного вбачається, що борг у відповідача виник ще у 2011 році, становив 169139820,50грн та за згодою сторін спору був реструктуризований на 20 років.

Отже, зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони дійшли згоди про істоті зміни умов за первісним договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247 та створили сприятливі умови для відповідача для виконання ним зобов`язань за цим договором.

Отже, фактично невиконуючи умови договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-173, відповідач порушує зобов`язання, які виникли ще у 2011 році, що в сукупності свідчить про значне прострочення виконання зобов`язань.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що користування відповідачем грошовими коштами позивача протягом значного періоду спричиняє неможливість використання цих коштів позивачем у своїй господарській діяльності, та, як наслідок, впливає на господарську діяльність позивача, який позбавлений можливості використовувати свої кошти на власний розсуд у підприємницькій діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до положень статті 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Зважаючи на те, що позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами, вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Отже, відповідач, як учасник господарських правовідносин, який тривалий час порушував договірні зобов`язання за період з січня 2018 року по січень 2020 року, не виконував зобов`язання за договором про реструкторизацію заборгованості від 28.05.2012, не надав доказів намагання врегулювати спір в досудовому порядку, а також в добровільному порядку не виконав зобов`язання в частині погашення основного боргу в процесі розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статей 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідачем не доведено, що розмір стягуваної неустойки є надмірно великим в порівнянні зі збитками кредитора, як і не обґрунтовано невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Надаючи оцінку співмірності заявленого позивачем розміру пені та обґрунтованості ЇЇ нарахування, колегія суддів зазначає, що сума невиконаних відповідачем зобов`язань у період з січня 2018 року по січень 2020 року становить 17618731,25грн, при цьому, позивачем визначено розмір пені у сумі 1159533,12 грн, що становить 6,58% від суми заборгованості за спірний період, і не свідчить про її надмірний розмір зважаючи на підстави виникнення заборгованості та строк прострочення зобов`язань за договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2247.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що визначена сума пені перетворюється у несправедливо непомірний тягар та може спричинити повне зупинення господарської діяльності відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів приймає до уваги тяжкий фінансовий стан АТ «Луганськгаз», однак дотримуючись принципу пропорційності, балансу інтересів сторін, у тому числі - між застосованим заходом відповідальності й оцінкою майнових інтересів позивача, який протягом тривалого часу, а саме - з 2011 року, не може отримати плату за поставлений ним природний газ, зазначає, що посилання відповідача на ускладнення ведення господарської діяльності, відсутність можливості виконання взятих на себе договірних і недоговірних зобов`язань, встановлення регулятором цін неприбуткових тарифів, є такими, що не можуть свідчити про наявність безумовних підстав для зменшення розміру пені.

Отже, колегія суддів, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, зазначає, що суб`єкт господарювання, який, з урахуванням вимог положень ст. 42, 44 ГК України, здійснює господарську діяльність з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, за відсутності визначених законодавством випадків, самостійно несе ризики настання негативних наслідків, у зв`язку з чим наведені відповідачем доводи в обґрунтування винятковості випадку для реалізації судом дискреційних повноважень щодо зменшення суми пені, не знайшли свого підтвердження при перегляді справи в апеляційному порядку.

Положеннями частинами 1, 3 статті 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Луганської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Луганськгаз залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 09.09.2020 у справі №913/257/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 17.12.2020.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко