РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/14276/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» (вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72, м. Черкаси, 18028) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ВЛАДАР-ХАРКІВ» (вул. Шолуденка, буд. 3, м. Київ, 04116) про стягнення попередньої оплати у розмірі 102000,00 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «АЗОТ», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ВЛАДАР-ХАРКІВ», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ВЛАДАР-ХАРКІВ» на користь Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» суму попередньої оплати по договору поставки від 17.08.2017 № 01-08/2017 у розмірі 102000,00 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 17.08.2017 № 01-08/2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 19.11.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, позивачем додаткових заяв, клопотань не подано.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за юридичною адресою згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (вул. Шолуденка, буд. 3, м. Київ, 04116). Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано не було, конверт з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового повідомлення без вручення.

Статтею 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує mutatismutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18).

Також за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку Суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява № 3236/03).

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

17.08.2017 між Публічним акціонерним товариством «АЗОТ» (покупець), правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство «АЗОТ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД ВЛАДАР ХАРКІВ» (постачальник) укладено договір № 01-08/2017, за умовами якого постачальник зобов`язався виготовити, поставити та передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити акумулятори свинцово-кислотні тягові (товар) на умовах передбачених даним договором. Вартість, кількість та найменування товару визначається специфікацією та даним договором.

Специфікація являється невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. розділу 1 до договору).

Відповідно до п. 8.5. розділу 8 договору строк дії договору до 31.12.2017, а в частині фінансових та гарантійних зобов`язань до повного їх виконання.

Згідно із п.п. 2.1., 2.2. розділу 2 договору сума по даному договору складає 346666,67 грн, крім того ПДВ - 69333,33 грн, всього 416000,00 грн. Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді 100% передоплати від суми договору, що складає 416000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% - 69333,33 грн, протягом п`яти банківських днів з моменту підписання даного договору.

Сторонами найменування, кількість та вартість товару погоджено у специфікації № 1 до договору, за якою відповідачем мало бути поставлено на користь позивача три комплекти акумуляторних батарей свинцово-кислотних тягових, вартість товару складає 416000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. розділу 3 договору строк поставки товару не більше двадцяти календарних днів після отримання передоплати постачальником, згідно п. 2.2. договору, з правом дострокової поставки.

02.10.2017 позивачем здійснено попередню оплату вартості товару у розмірі 245000,00 грн, про що свідчать платіжні доручення № 15886 від 02.10.2017 на суму 143000,00 грн та № 15918 від 02.10.2017 на суму 102000,00 грн.

24.10.2017 відповідач звернувся до позивача із листом вих. № 438/10, в якому повідомив про втрату актуальності ціни на одну із одиниць товару та запропоновано розглянути варіант поставки за оплачену суму у розмірі 102000,00 грн з ПДВ акумуляторну батарею з меншою ємністю.

27.10.2017 відповідачем здійснено на користь позивача поставку товару на суму 143000,00 грн з ПДВ, про що сторонами складено та підписано видаткову накладну № 619 від 27.10.2017 та товарно-транспортна накладна № 0000338 від 27.10.2017.

14.02.2018 позивачем направлено на адресу відповідача додаткову угоду № 1 до договору, в якій внесено зміни до договору в частині ціни та порядку розрахунків, а також строку поставки, а також направлено специфікацію для погодження та підписання відповідачем.

Матеріали справи відомостей про погодження та підписання відповідачем додаткової угоди не містять.

31.01.2018 позивачем направлено на адресу відповідача лист за вих. № 41-21-38/04,в якому просить повідомити про дату поставки товару або причини відмови від виконання умов договору.

13.03.2018 позивачем направлено на адресу відповідача лист за вих. №411-21-38/8,в якому висловив вимогу про направлення оригіналів підписаних з боку відповідача договору та додаткової угоди, а також виконати зобов`язання по поставці товару.

26.05.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію-вимогу про стягнення попередньої оплати на суму 102000,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між сторонами договору № 01-08/2017 від 17.08.2017, за умовами якого відповідач зобов`язався виготовити, поставити та передати у власність на користь позивача товар (акумуляторні батареї) вартістю 416000,00 грн з ПДВ,а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем здійснено сплату на користь відповідача суму попередньої оплати за договором у розмірі 143000,00 грн згідно платіжного доручення № 15886 від 02.10.2017 та 102000,00 грн згідно платіжного доручення № 15918 від 02.10.2017. При цьому відповідачем здійснено поставку товару тільки на суму 143000,00 грн, про що свідчить видаткова накладна № 619 від 27.10.2017 та товарно-транспортна накладна № 0000338 від 27.10.2017. Матеріали справи доказів поставки товару на суму 102000,00грн, як і доказів укладення між сторонами додаткових угод не містять, відповідачем таких доказів також не надано.

Таким чином, суд доходить висновку про порушення відповідачем умов укладеного договору щодо поставки товару на суму 102000,00 грн та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ВЛАДАР-ХАРКІВ» (вул. Шолуденка, буд. 3, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 32947554) на користь Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» (вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72, м. Черкаси, 18028, ідентифікаційний код 00203826) 102000 грн 00 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн 00 коп, а всього 104102 (сто чотири тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 21.12.2020.

Суддя В.О.Демидов