Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/921/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006"

про стягнення заборгованості в сумі 600 000, 00 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 600 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням грошового зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги №05/06-20 ПФД від 05.06.2020.

Ухвалою суду від 23.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.10.2020.

Ухвалою суду від 22.10.2020 підготовче засідання відкладено на 03.11.2020.

03.11.2020 на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі. Додатково вказав, що під час розгляду справи відповідач оплатив частину боргу в розмірі 500 000,00 грн, відтак просить стягнути 100 000, 00 грн штрафу та 9 000, 00 грн судового збору.

Ухвалою суду від 03.11.2020 підготовче засідання відкладено на 19.11.2020.

19.11.2020 на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, зазначивши, що сума нарахованого штрафу є значною, а також те, що відповідачем сплачено суму основного зобов`язання, та відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивач зазнав збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 19.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10.12.2020.

У судове засідання 10.12.2020 представник позивача не з`явився. Однак, 03.11.2020 останнім було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 10.12.2020 представник відповідача також не з`явився. Однак, 10.12.2020 подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив врахувати факт повного погашення заборгованості перед позивачем та зменшити штрафні санкції.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 10.12.2020, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" (далі-кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006" (далі - боржник) укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №05/06-20 ПФД (далі - Договір) (а.с. 4-6).

Відповідно до п. 1.1, 2.1 Договору кредитор передав боржнику в строкове користування грошові кошти в сумі 500 000, 00 грн.

Так, на виконання умов Договору, позивачем перераховано відповідачу суму в розмірі 500 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 7-8).

Згідно п. 4.1 Договору фінансова допомога надається у користування на строк по 20.08.2020 включно.

Згідно до умов п. 9.1 Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту надання позивачем фінансової допомоги. Строк дії договору закінчується в момент коли фінансова допомога вважається повернутою та в момент зарахування коштів на поточний рахунок позивача (п. 9.2, 5.3 Договору).

З урахуванням викладеного судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору позики, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

21.10.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення № 10817 від 25.09.2020 про сплату 300 000,00 грн та копії платіжного доручення № 10886 від 08.10.2020 про сплату 200 000,00 грн заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №05/06-20 ПФД від 05.06.2020 (а.с. 29-31)

Матеріали справи містять клопотання позивача, яким підтверджено факт сплати відповідачем суми основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. Окрім того, останнім зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 100 000,00 грн та судового збору в розмірі 9 000,00 грн залишаються непогашеними (а.с. 54).

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі викладеного, беручи до уваги погашення основного боргу відповідачем, господарський суд закриває провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу у сумі 500 00,00 грн.

Щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 100 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини позики на підставі договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 05.06.2020 №05/06-20 ПФД.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, штраф.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.1 Договору сторони передбачили, що у разі порушення строків виконання грошового зобов`язання, боржник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 20% від розміру фінансової допомоги.

Керуючись пунктом 7.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" нарахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006" 20% штрафу, що становить 100 000,00 грн (500 000,00 грн - заборгованість на момент звернення позивача до суду з позовною заявою * 20% = 100 000, 00 грн).

При цьому, 19.11.2020 відповідачем подано клопотання, відповідно до змісту якого останній просить суд зменшити розмір штрафу на 90%. Вказане клопотання аргументоване тим, що відповідачем після відкриття провадження у справі добровільно погашено основну суму боргу в розмірі 500 000 грн, чим свої зобов`язання по договору в частині повернення фінансової позики виконано в повному обсязі.

Також, відповідачем зазначено, що розмір штрафних санкцій на суму 100 000, 00 грн є надмірно великим у порівнянні із збитками кредитора та стягнення штрафу є явно неспівмірними зі збитками боржника. Окрім того, позивачем не наведено суду доказів понесення з його сторони збитків на суму 100 000, 00 грн.

Розглянувши дане клопотання про зменшення штрафу на 90 %, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

При цьому судом враховується, що сума нарахованого штрафу є значною, а також те, що відповідачем сплачено суму основного зобов`язання та те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач зазнав збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги, що відповідач добросовісно після порушення провадження у справі сплатив заборгованість повністю, прострочення зобов`язання мало короткостроковий час виникнення, а також приймаючи обґрунтування відповідача щодо зменшення розміру штрафу, взявши до уваги майновий стан останнього, суд приходить до висновку, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим, а відтак вважає за можливе зменшити їх розмір до 90%, від заявленої суми 100 000,00 грн, та стягнути з відповідача на користь позивача штраф в сумі 10 000,00 грн. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 90 000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" підлягають до задоволення частково - в розмірі 10 000,00 грн - штрафу. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 90 000,00 грн. слід відмовити.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення 500 000,00 грн. основного боргу слід закрити.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Зважаючи, що у частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 500 000,00 грн. провадження у справі №918/921/20 підлягає закриттю, позивач вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення з державного бюджету судового збору у сумі, пропорційній до розміру основного боргу, що існував на момент звернення до суду, на підставі ч. 1 п. 5 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", а саме 7 500, 00 грн.

В той же час, на момент прийняття рішення у справі позивач з клопотанням про повернення судового збору у вказаному розмірі не звертався.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та покладається на відповідача в сумі 1 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006" (35825, Рівненська обл., Острозький р-н, с. Верхів, вул. Центральна, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" (07300, Київська область., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Куртузова, 11-А, к. 156, ) - 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. - штрафу та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн 00 коп. - відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. Провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006" основної заборгованості в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп. - закрити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2020.

Суддя А.М. Горплюк