ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 Справа № 917/1679/20

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Енергомаш, вул. Братів Трофімових, 52, кв. 132, м. Дніпро, 49018

до Акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод, вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення 30 342,57 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 30 342,57 грн. за договором поставки товару № 0294-СН від 11.10.2019, з яких 28 080,00 грн. основний борг, 2262,57 грн. пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату товару, поставленого позивачем на умовах договору поставки № 0294-СН від 11.10.2019.

Ухвалою від 26.10.2020 (а.с. 75-76) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Зазначена ухвала направлялась сторонам, в т.ч. відповідачу за його юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 74) та отримана представниками сторін, про що свідчать відмітки на поштових повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 78-79).

У відзиві на позов від 01.12.2020 (вх. № 13513 від 04.12.2020, а.с. 80-86) відповідач заперечує проти заявленого до стягнення розміру пені, посилаючись на те, що позивачем не враховані вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, надав контррозрахунок пені (а.с. 111), заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені на 100% та покладення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. на позивача. Також у відзиві на позовну заяву відповідач повідомив про зміну найменування Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод на Акціонерне товариство Кременчуцький сталеливарний завод та зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне (копія статуту, затвердженого протоколом Загальних зборів № 2/2020 від 09.10.2020 залучена до матеріалів справи, а.с. 115-123).

У відповіді на відзив від 10.12.2020 (вх. № 13824 від 14.12.2020, а.с. 132-135) позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені та покладення витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, на позивача, та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомаш", як Постачальником, та Публічним акціонерним товариством Кременчуцький сталеливарний завод, як Покупцем, був укладений договір поставки № 0294-СН від 11.10.2019 (далі Договір, а.с. 14-16), на умовах якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1 Договору).

За п. 1.2 Договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються Специфікацією (-ями), що є додатками до цього Договору.

Специфікацією № 1 сторони погодили поставку Товару на загальну суму 4 788,00 грн. (п. 1.3 Договору), загальна ціна Товару за Договором становить 4 788,00 грн. (п.1.4 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 08.11.2019 (а.с. 17) сторони внесли зміни до п. 1.4 Договору, зазначивши, що загальна сума Договору складає 18 324,00 грн. та доповнили Договір Специфікацією № 2 на поставку Товару на загальну суму 13 536,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 04.12.2019 (а.с. 26) сторони внесли зміни до п. 1.4 Договору, зазначивши, що загальна сума Договору складає 26 232,00 грн. та доповнили Договір Специфікацією № 3 на поставку Товару на загальну суму 7908,00 грн.

Додатковою угодою № 3 від 29.01.2020 (а.с. 35) сторони внесли зміни до п. 1.4 Договору, зазначивши, що загальна сума Договору складає 32 868,00 грн. та доповнили Договір Специфікацією № 4 на поставку Товару на загальну суму 6636,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору та п. 4 зазначених Додаткових угод, розрахунки за Товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

За п. 9.2 Договору, Товар приймається Покупцем згідно видаткової накладної. Відвантаження Товару Покупцю здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

На виконання умов укладеного Договору та Додаткових угод №№ 1-3 до нього позивач поставив відповідачу товар на суму 28 080,00 грн. за видатковими накладними № РН-0000298 від 24.12.2019 на суму 13 536,00 грн. (а.с. 18), № РН-0000041 від 11.02.2020 на суму 7908,00 грн. (а.с. 27), № РН-0000059 від 04.03.2020 на суму 6636,00 грн. (а.с. 36).

Згідно п. 13.2 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 жовтня 2020 року.

Як зазначає позивач, оплату отриманого товару відповідач не здійснив, на момент звернення із позовом до суду основний борг в сумі 28 080,00 грн. відповідачем сплачений не був.

Також, за неналежне виконання умов Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 2262,57 грн. пені.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу товар на суму 28 080,00 грн., визначений в Специфікаціях №№ 2-4 до Договору (а.с. 17, 26, 35) за видатковими накладними № РН-0000298 від 24.12.2019 на суму 13 536,00 грн., № РН-0000041 від 11.02.2020 на суму 7908,00 грн., № РН-0000059 від 04.03.2020 на суму 6636,00 грн. (а.с. 18, 27, 36).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.1 Договору та п. 4 зазначених Додаткових угод №№ 2-4 визначено, що розрахунки за Товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Видаткова накладна № РН-0000298 датована 24.12.2019, останнім днем виконання грошового зобов`язання є 23.01.2020, відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті з боку відповідача мало місце з 24.01.2020.

Видаткова накладна № РН-0000041 датована 11.02.2020, останнім днем виконання грошового зобов`язання є 12.03.2020, відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті з боку відповідача мало місце з 13.03.2020.

Видаткова накладна № РН-0000059 датована 04.03.2020, останнім днем виконання грошового зобов`язання є 03.04.2020, відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті з боку відповідача мало місце з 04.04.2020.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в сумі 20 080,00 грн., строк оплати якої настав, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За п. 10.5 Договору, у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 2262,57 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з яких:

- 1203,08 грн. пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною № РН-0000298 від 24.12.2019 на суму 13 536,00 грн., період нарахування пені з 24.01.2020 по 24.07.2020;

- 594,61 грн. пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною № РН-0000041 від 11.02.2020 на суму 7908,00 грн., період нарахування пені з 13.03.2020 по 13.09.2020;

- 464,88 грн. пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною № РН-0000059 від 04.03.2020 на суму 6636,00 грн., період нарахування пені з 04.04.2020 по 04.10.2020.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наведений в позовній заяві, не виявив завищення її розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Заперечення відповідача із посиланням на неправильно визначений позивачем період нарахування пені та наданий ним контррозрахунок за період 183 дні (а.с. 111-113) не приймаються судом до розгляду, оскільки відповідачем не враховані приписи ч.ч. 2, 3 ст. 254 ЦК України, відповідно до яких до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями, а строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перевірка правильності розрахунку пені здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100% суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення пені відповідач посилається на те, що нарахування штрафних санкцій є непосильним тягарем для АТ «Кременчуцький сталеливарний завод», основна діяльність якого полягає у виробництві комплектуючих виробів до залізничних вагонів і має складний цикл виробництва кінцевої продукції. З кінця 2019 року по сьогоднішній день відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі у зв`язку зі зменшенням об`ємів виробництва та відсутністю реалізації власної продукції, з січня по березень 2020 року на підприємстві запроваджений скорочений робочий тиждень, з квітня 2020 року по теперішній час підприємство перебуває у режимі простою, має борги з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій. Господарські витрати у вигляді заробітної плати, податки та інші обов`язкові платежі сплачуються підприємством не за рахунок доходів, а з власних резервів. Крім того відповідач вважає нарахування штрафних санкцій неправомірними по відношенню до відповідача із посиланням на ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Враховуючи те, що відповідач не надав доказів часткової або повної оплати отриманого товару, розмір стягуваної пені (2262,57 грн.) не є завеликим в порівнянні із основним зобов`язанням (28080,00 грн.), виконання якого було прострочено відповідачем, всупереч вимог п. 11.2 Договору відповідач не надав доказів засвідчення настання непереборної сили, зокрема сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України про засвідчення настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбаченого нормою п. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», на яку робить посилання відповідач у відзиві на позов як на підставу звільнення від сплати штрафних санкцій, суд прийшов до висновку, що відповідачем не зазначено жодних інших обставин, які б могли бути враховані судом при визначенні розміру стягуваної пені (штрафу) та слугували б підставою для можливого зменшення їх розміру на підставі вказаних вище норм ГК та ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача 28 080,00 грн. основного боргу та 2262,57 грн. пені.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Позивач при зверненні із позовом заявив клопотання про розподіл судових витрат в сумі 4000,00 грн., понесених ним на правничу допомогу при розгляді цієї справи, за договором про надання правової допомоги № 0510 від 05.10.2020 (а.с. 64) та додатку № 1 до нього від 05.10.2020 (а.с. 65), укладеним між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Пашніна і партнери», яке надало правову допомогу (роботи/послуги) позивачу на суму 4000,00 грн., сплачену позивачем за платіжним дорученням № 5590 від 12.10.2020 (а.с. 69).

У відзиві на позов відповідач подав заперечення щодо заяви позивача про розподіл судових витрат в сумі 4000,00 грн. на правову допомогу посилаючись на відсутність в матеріалах справи детального опису робіт, виконаних адвокатом, не співмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, наданими адвокатом послугами, їх обсягом, витраченим часом.

Суд звертає увагу, що опис та вартість правової допомоги (робіт/послуг) викладено в додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 0510 від 05.10.2020 (а.с. 65).

Відповідно до п.п. 4, 5 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в п. 5.33 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 в справі № 910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування, суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу адвоката на суму 4000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 4000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енергомаш (вул. Братів Трофімових, 52, кв. 132, м. Дніпро, 49018, ) 28 080,00 грн. основний борг, 2 262,57 грн. пеня; 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 4000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.