ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2688/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглянувши справу № 916/2688/20 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, e-mail: /

до відповідача: Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /, адреса - 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, e-mail: /

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» /, юридична адреса - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, адреса листування - 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, e-mail: /

про стягнення коштів у розмірі 6799,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

16.09.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 2784/20) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення 6799,16 грн. в якості повернення пенсії за померлого пенсіонера ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставне набуття відповідачем коштів внаслідок надлишково перерахованих коштів, померлого пенсіонера ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 року по 30.09.2018 року у розмірі 6799,16 грн.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 16, 1166, 1212 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 21.09.2020 року залишено без руху позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вх. № 2784/20 від 16.09.2020 року.

05.10.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача вх. № 26329/20 про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 21.09.2020 року.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2688/20; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк».

21.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача вх. № 28130/20, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що на адресу Відділу надходив лист про смерть стягувана, але вказаний лист надійшов вже після стягнення всіх коштів за виконавчим документом.

Також відповідач зазначає, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, а також позивач безпідставно як на підставу позову посилається на положення ст. 1212 ЦК України, так як майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, а Відділ не набував відповідні кошти, а перерахував їх стягувану (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк» до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (стосовно витрат виконавчого провадження, на даний час ГТУЮ в Одеській області ще не ліквідовано, та до державного бюджету). Ураховуючи визначену специфіку в законодавстві України рахунок Відділу є так би мовити «транзитним» рахунком, який в своїй основі несе функціональне призначення лише стосовно перерахування коштів до стягувана, а отже за своїм внутрішнім змістом у Відділу не може виникнути право власності на відповідні кошти, а отже і Відділ не може відповідати за помилково або надмірно перераховані кошти, так як за виконавчим документом було стягнуто все до копійки з того, що підлягало стягненню, а надмірних перерахувань не було, і кошти були отримані стягувачем, державою та ГТУЮ в Одеській області, як встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсктність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, на виконанні в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.03.2017 року знаходились постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 31.01.2017 року ВП № 49927762 та ВП № 49927755 про стягнення загальної суми боргу з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 18028,49 грн. та 352,34 грн. (з урахуванням сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) відповідно.

Згідно з листом Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України від 12.09.2018 року № 29816/04-11 ОСОБА_1 помер у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 2948.

За період з 01.02.2018 року по 30.09.2018 року на рахунок Другого Київського відділу виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було надлишково перераховано грошові кошти (з урахуванням сум виконавчого збору) у загальній сумі 6799,16 грн. (за лютий 2018 року перераховано в сумі 347,89 грн. Та 6,57 грн. (платіжне доручення № 497 від 06.02.2018 року), за березень 2018 року - 347,89 грн. та 6,57 грн. (платіжне доручення № 1259 від 06.03.2018), за квітень 2018 року - 347,89 грн. та 6,57 грн. (платіжне доручення № 2061 від 05.04.2018 року) та 1924,74 грн та 29,84 грн (платіжне доручення № 2564 від 17.04.2018), за травень 2018 року - 742,21 грн. та 14,03 грн. (платіжне доручення № 3116 від 05.05.2018 року), за червень 2018 року - 742,21 грн. та 14,03 грн. (платіжне доручення № 4048 від 05.06.2018 року), за липень 2018 року - 742,21 грн. та 14,03 грн. (платіжне доручення № 4994 від 05.07.2018 року), за серпень 2018 року - 742,21 грн. та 14,03 грн. (платіжне доручення № 6012 від 06.08.2018 року) та за вересень 2018 року - 742,21 грн. та 14,03 грн. (платіжне доручення №7001 від 05.09.2018 року).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_1 на адресу Відділу щодо повернення надлишково перерахованих коштів за період з 01.02.2018 року по 30.09.2018 року у загальній сумі 6799,16 грн. Головним управлінням було надіслано листи від 21.09.2018 року № 15491/03, від 12.04.2019 року № 6193/03 та від 11.07.2019 року № 13640/04-25.

Листом Відділу від 25.06.2019 року № 20246 відмовлено Головному управлінню в поверненні коштів у зв`язку із закриттям виконавчого провадження та із зазначенням, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

В подальшому, Головне управління листами від 24.12.2019 року та 14.02.2020 року зверталось до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для вирішення питання щодо повернення коштів та з проханням перевірити вищевказані факти та повідомити Головне управління про проведену перевірку.

Проте листами Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.01.2020 року та 16.03.2020 року відповідей на порушенні у листах питання Головному управлінню не надано.

01.04.2020 року за вих. № 1500-0802-5/14053 Головним управлінням направлено листа до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з проханням ініціювати перевірку виконавчих проваджень ВП № 49927762 та ВП № 49927755 та вирішити питання повернення коштів Державного бюджету України в сумі 6799,16 грн. на рахунок Головного управління, у відповідь на який, листом від 30.04.2020 року № 3852/7446-26-20/20.4.1 зазначено про відсутність нормативно-правових актів, якими передбачено повернення коштів та про можливість вирішення даного питання в судовому порядку.

Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.05.2020 року № 10.04-2864 повідомлено Головне управління про відсутність грошових коштів за зазначеними виконавчими провадженнями на депозитному рахунку Відділу.

Позивач зазначає, що листом Головного управління від 21.09.2018 року № 15491/03 було повідомлено відповідача про смерть ОСОБА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом із тим матеріали справи не містять доказів направлення листа Головного управління від 21.09.2018 року № 15491/03 на адресу відповідача, так само як і матеріали справи не містять доказів отримання вказаного листа відповідачем.

Головне управління першого листа з повідомленням про смерть боржника направило 21.09.2018 року тобто, ще до винесення постанови від 15.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Крім цього, в листі Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.01.2020 року № 10.04-364 зазначено, що згідно інформації Відділу, у матеріалах виконавчого провадження відсутні листи Головного управління щодо інформування про смерть боржника, на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

В той же час, в листі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.04.2020 року № 3852/7446-26-20/20.4.1 вказано, що лист Головного управління, яким повідомлено про смерть боржника, надійшов до Відділу 01.10.2018 року.

Таким чином, старший державний виконавець відділу вже 01.10.2018 року знав про смерть боржника, проте всупереч п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" продовжував вчиняти виконавчі дії.

Звертаємо увагу на те, що у листі Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.01.2020 № 10.04-364 зазначено, що стягнуті кошти, за постановою державного виконавця, надходили з Головного управління до середини листопада 2018 року, проте це не відповідає дійсності, оскільки останнє платіжне доручення було оформлене Головним управлінням 05.09.2018.

Судом встановлено, що Головне управління намагалось вчинити дії щодо вирішення питання повернення коштів з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк шляхом направлення листів від 10.03.2020 року № 1500-0424-8/8475 та від 19.05.2020 року № 1500-0424- 8/26269 з проханням повернути кошти, проте кошти так і не були повернуті на рахунки Головного управління.

Як на підставу позовних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникають за наявності таких юридичних фактів: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи і потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого: 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Заявлена до стягнення по даній справі сума за своєю правовою природою є надмірно виплаченими коштами (безпідставно одержане майно ст. 1212 ЦК України).

В цьому спорі, спірну грошову суму отримав не відділ виконавчої служби, а інші особи. За таких обставин, зобов`язаною особою за даними правовідносинами є саме одержувач пенсії , а не орган державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 44 Закону України « Про виконавче провадження», органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Відповідно до 15 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», на рахунки органів примусового виконання рішень, визначених у статті 6 цього Закону, відкриті для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, не може бути накладено арешт або звернено стягнення на підставі виконавчих документів.

З урахуванням вказаного, господарський суд зазначає, що відповідачем за вищезазначеним позовом не може бути Другий Київський ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) оскільки, відділ не набував відповідні кошти, а перерахував їх стягувачу. Враховуючи визначену специфіку в законодавстві України рахунок Відділу «транзитним» рахунком, який в своїй основі несе функціональне призначення лише стосовно перерахування коштів до стягувана, а отже у Відділу не виникає право власності на відповідні кошти.

Проаналізувавши встановлені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином положення ч. 2 ст. 48 ГПК України передбачають імперативний припис щодо права суду виключно за клопотанням позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем. Вказане клопотання до суду не надходило.

Суд зауважує, що суб`єктний склад відповідачів по справі визначається позивачем і якщо у розгляді справи господарським судом буде з`ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред`явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи.

З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги пред`явлення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позову до неналежного відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволені позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, e-mail: / до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /, адреса - 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, e-mail: /, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» /, юридична адреса - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, адреса листування - 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, e-mail: / про стягнення коштів у розмірі 6799,16 грн.

2. Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку із перебуванням судді Петренко Н.Д. на лікарняному з 04.12.2020 року по 18.12.2020 року включно, повний текст рішення складено та підписано в перший робочий день 21 грудня 2020 р.

Суддя Н.Д. Петренко