ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 рокуСправа № 912/3314/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Пастухової А.Ю., розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Маркова Максима Андрійовича

до відповідача: Професійно-технічного училища № 36 смт. Новгородка

про стягнення заборгованості 235 722,54 грн.

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

Встановив: до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Маркова Максима Андрійовича (далі - ФОП Марков М.А.) до Професійно-технічного училища № 36 смт. Новгородка (далі - ПТУ №36 смт. Новгородка) про стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання майна в сумі 235 722,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору відповідального зберігання майна від 04.05.2020 відповідачем прийнято на зберігання майно на загальну суму 247 389,24 грн, однак в ході перевірки зберігання товарно - матеріальних цінностей встановлено, що частина об`єктів переданих на зберігання відсутня на зберіганні.

Ухвалою суду від 19.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.11.2020.

Ухвалою суду від 16.11.2020 закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті на 16.12.2020.

15.12.2020 на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без участі представника позивача. Посилаючись на ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі за результатами підготовчого засідання, а у випадку неявки належним чином повідомленого відповідача справі розглянути за його відсутності.

15.12.2020 на адресу господарського суду від відповідача надійшла заява від 15.12.2020 №502 про визнання позовних вимог в повному обсязі та відповідач не заперечує проти їх задоволення, та просить суд за результатами підготовчого засідання прийняти рішення.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 16.12.2020 не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце, дату та час засідання суду, що підтверджується телефонограмою №4338 від 10.12.2020.

Господарський суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення у справі засідань суду, оскільки всі процесуальні документи у справі надсилались на адресу підприємства, яку вказано в позові та за яким таке підприємство зареєстровано в ЄДРПОУ.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та має бути невідкладно оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України, крім випадків, установлених законом.

Згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 19.10.2020 та ухвалу від 16.11.2020 відповідач отримав, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 17, 23).

Отже, відповідач ознайомлений з наявністю судового спору, номером справи, відтак мав також можливість дізнатись про рух справи з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалою суду від 16.11.2020 відповідача повідомлено про те, що закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті на 16.12.2020, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим. Таким чином, відповідач мав можливість ознайомитись зі змістом ухвали господарського суду від 16.11.2020.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, судом вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

04.05.2020 між ПТУ № 36 смт. Новгородка (Зберігач) та ФОП Марков М.А. (Поклажодавець) укладено договір відповідального зберігання майна (далі - Договір) (а.с. 6-7).

Відповідно до 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору майно, що визначено у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору Відповідач зобов`язується нести відповідальність за втрату (нестачу) майна переданого на зберігання Зберігачеві, його комплектність у відповідності із цим Договором з моменту одержання майна від Поклажодавця та до моменту його повернення Поклажодавцеві.

Відповідно до п. 2.5. Договору в разі неповернення товару Зберігачем товар вважається придбаний Зберігачем за цінами вказаними в актах приймання передачі.

Відповідно до п. 5.3 Договору Зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, який переданий на зберігання, або його частини, Зберігай повинен за свій рахунок відшкодувати Поклажодавцеві завдану шкоду.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 7.1. Договору).

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 7.3. Договору).

Договір підписано та скріплено повноважними представниками сторін.

На виконання умов Договору сторонами підписано Акт№0/1 від 04.05.2020 на суму 144 109,06 грн та Акт №0/2 від 04.05.2020 на суму 103 280,18 грн (а.с. 8-9).

25.09.2020 сторонами підписано Акт звірки та передачі майна, яке знаходиться на зберіганні відповідно до Договору, в якому зазначено, загальна сума майна, яка передана на зберігання становить 247 389,24 грн, майно на суму 11 666,7 грн повернуто Поклажодавцеві. Загальна сума недостачі становить 235 722,54 грн (а.с. 10).

Позивач вважає, що відповідачем порушено умови укладеного Договору відповідального зберігання майна від 04.05.2020 № б/н, в частині повернення майна (об`єктів переданих на зберігання), що і стало підставою для звернення останнім до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. ч 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як слідує з викладеного, спір у даній справі виник з приводу повернення відповідачем прийнятого на зберігання майна на користь його володільця, а відтак спірні правовідносини підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України.

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За приписами ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

З матеріалів справи вбачається, що в ході перевірки зберігання товарно-матеріальних цінностей встановлено, що частина об`єктів переданих на зберігання відсутня, що підтверджується Актом звірки та передачі майна, яке знаходиться на зберіганні відповідно до Договору (а.с. 10).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В силу положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

За таких обставин, невиконання відповідачем покладених на нього зобов`язань за Договором відповідального зберігання майна дає позивачу право на захист порушених прав позивача шляхом спонукання відповідача до виконання обов`язку відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором відповідального зберігання майна №б/н від 04.05.2020 та приписів чинного законодавства України на момент розгляду справи не повернув належне позивачу майно. Дана обставина відповідачем підтверджена поданою заявою від 15.12.2020, а саме про визнання позовних вимог відповідачем в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 28).

Частиною 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, не спростовані, та більш того, визнані відповідачем.

Враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення 235 722,54 грн та наявності правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку господарського суду, надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є належними та достовірними. Відповідач в особі директора ПТУ №36 Вєтрова О.М., визнав вимоги позивача у наданій до суду відповідній заяві за № 502 від 15.12.2020 (а.с. 28). При цьому, господарський суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 129 та 130 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи обставину, що спір до розгляду суду доведено з вини відповідача - витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у 50-и відсотковому розмірі.

Згідно ч. 1 п. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням щодо повернення суми сплаченого судового збору в розмірі 50 відсотків.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Професійно-технічного училища № 36 смт. Новгородка (28200, Кіровоградська обл., Новгородківський район, с.м.т. Новгородка, вул. Криворізька, 44, ) на користь Фізичної особи - підприємця Маркова Максима Андрійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) заборгованість за договором відповідального зберігання майна в сумі 235 722,54 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1767,92 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити:

Фізичній особі - підприємцю Маркову Максиму Андрійовичу за адресою: 25030, м.Кропивницький, провулок Саксаганського, 56;

Професійно-технічному училищу №36 смт. Новгородка за адресою: 28200, Кіровоградська обл., Новгородківський район, с.м.т. Новгородка, вул. Криворізька, 44.

Суддя Л.С. Вавренюк