ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2020 р. Справа№ 910/8611/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Поляк О.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020

у справі № 910/8611/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку суброгації

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 16 497,41 грн., яка становить частину (за виключенням франшизи - примітка суду) з виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № САВ9 від 06.02.2019 страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_1 внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО № 5834416.

У відзиві на позов відповідач, з посиланням на те, що:

- виплачена позивачем та, відповідно, заявлена до стягнення у цій справі сума страхового відшкодування, обрахована виходячи з рахунку СТО, проте вказана сума має бути зменшена на коефіцієнт фізичного зносу;

- згідно виконаної аварійним комісаром консультації № 52-D/72/4 від 13.07.2020 фізичний знос пошкодженого автомобіля складає 45,6 %, а сума страхового відшкодування, яку відповідач має сплатити позивачу з урахуванням фізичного зносу та франшизи, становить 11 215,01 грн.;

- страхове відшкодування в сумі 11 215,01 грн. було відповідачем позивачу виплачено,

просив закрити провадження в частині позовних вимог в сумі 11 215,01 грн., а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

При цьому надані позивачем на підтвердження розміру заявлених позовних вимог рахунок-фактуру № ДР0-000771 від 01.11.2019 та ремонтну калькуляцію № 1.003.19.0 від 14.11.2019 відповідач не вважає належними та допустимими доказами в розумінні норм ГПК України щодо вартості ремонту автомобіля, оскільки ремонтна калькуляція № 1.003.19.0 від 14.11.2019, на підставі якої вказаний рахунок складений, ніким не підписана та не зазначено, ким і у зв`язку з чим (для яких цілей) вона складена.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 закрито провадження в частині стягнення 11 215,01 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 5 282,40 грн.

При вирішенні спору сторін по суті суд першої інстанції не погодився з доводами відповідача про те, що рахунок та ремонтна калькуляція не є належними та допустимими доказами, врахувавши, що страхове відшкодування було розраховано позивачем за формулою з урахуванням фізичного зносу автомобіля та вчинено всі необхідні дії для виконання своїх зобов`язань за договором страхування, надано відповідні документи, зазначивши, що у будь-якому випадку позивач у даній справі відшкодував шкоду потерпілій особі, він набув права вимоги до відповідача у даній справі (як до страховика цивільно-правової відповідальності винної в ДТП особи), з огляду на що відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування саме на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що при визначені суми, право на стягнення якої з відповідача має позивач, слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля, зауваживши при цьому на недоліках ремонтної калькуляції, за якою було виставлено рахунок СТО, на підставі якого позивачем було визначено розмір збитків, завданих автомобілю «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_1 , а саме те, що вказана калькуляція ніким не підписана та не зазначено ким і у зв`язку з чим (для яких цілей) вона складена.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 справа № 910/8611/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою від 19.10.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 04.11.2020;

- роз`яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Станом на 18.12.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 210 200 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 відкрито 19.10.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 04.11.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 18.12.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

06.02.2019 позивач як страховик та ОСОБА_1 як страхувальник та вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № САВ9 (далі Договір) (а.с. 4-10), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з п. 14.1 Договору, дата початку дії Договору 09.02.2019, дата закінчення дії Договору 08.02.2020.

26.10.2019 о 13 годині 07 хвилин по пр. Науки, 40 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля та автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № АRХ2514601 від 14.11.2019 (а.с. 15) та розрахунком страхового відшкодування (а.с. 16), з урахуванням того, що франшиза за Договором страхування щодо збитків, завданих ДТП, у випадку відсутності вини страхувалтника, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 16 497,4127 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених у рахунку-фактурі № ДР0-000771 від 01.11.2019, складеного на підставі ремонтної калькуляції № 1.003.19.0 від 14.11.2019 (а.с.18-20), на загальну суму 16 497,41 грн., виставленого ФОП Дражин О.М. (особою, яка здійснила ремонт Автомобіля).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 614 511 від 15.11.2019 (а.с. 17) страхове відшкодування в сумі 16 497,41 грн. перераховано позивачем ФОП Дражин О.М. у повному обсязі.

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2019 у справі № 638/17438/19 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5834416 (далі Поліс) (а.с. 40) та відомостей, отриманих з Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 36-37), слідує, що станом на 26.10.2019 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з вказаним полісом (страхувальник ОСОБА_3 ).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_4 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем визначено вартість страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля, що, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

Так, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Матеріалами справи підтверджується, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД та строк його експлуатації не перевищує 7 років, оскільки згідно з Договором рік випуску Автомобіля - 2015, а дата ДТП - 15.04.2018.

Тобто коефіцієнт фізичного зносу в даному випадку дорівнює нулю.

Щодо посилань відповідача на те, що згідно з виконаною аварійним комісаром Консультацією № 52-D/72/4 від 13.07.2020 фізичний знос пошкодженого автомобіля складає 45,6 %, а сума страхового відшкодування, яку відповідач має сплатити позивачу з урахуванням фізичного зносу та франшизи становить 11 215,01 грн. (16 497,41*45,6%) слід зазначити таке.

Зі змісту вказаної Консультації (а.с. 41-43) та відзиву відповідача слідує, що застосовуючи коефіцієнт фізичного зносу при визначенні вартості Автомобіля аварійний комісар послався на п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, згідно з яким винятками стосовно використання вимог п. 7.38 Методики є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Аварійний комісар виходив з того, що до дати спірної ДТП Автомобіль ремонтувався та ремонтувались деталі кузову, на доказ чого до відзиву додані витяги з програмного комплексу AudaHistorу (а.с.45-46).

Із вказаних витягів слідує, що у програмному комплексі AudaHistorу наявні дані щодо того, що 01.11.2019 та 23.04.2018 проводився ремонт Автомобіля вартістю 17 346,01 грн. та 13 025,12 грн. відповідно.

При цьому з відомостей, які містяться в мережі Інтернет (https://audatex.ru/news/news_20130618), слідує, що «AudaHistory позволяет по VIN-коду определить, выполнялся ли расчет стоимости восстановительного ремонта автомобиля.».

Однак, на думку колегії суддів, наявність вказаних відомостей не може бути належним доказом того, що відповідний ремонт дійсно проводився, оскільки вказана програма надає можливість встановити лише, чи проводився розрахунок вартості ремонту, що не може свідчити як про наявність достовірних відомостей щодо пошкодження автомобіля, так і про проведення його ремонту.

Слід зазначити і про те, що п.п. «б» п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, встановлює виключення щодо незастосування вимог п. 7.38 Методики у випадку коли складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом, а саме - крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини), проте з наданих відповідачем витягів з програмного комплексу AudaHistorу щодо розрахунку вартості ремонту Автомобіля неможливо встановити характер проведеного ремонту та, відповідно, визначити, чи підпадає такий ремонт під обмеження, визначені п.п. «б» п. 7.39 Методики.

Враховуючи обставини, які встановлені вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що коефіцієнт фізичного зносу в даному випадку дорівнює нулю.

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн., а франшиза - 1 000,00 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 15 497,41 грн. (16 497,01 - 1 000).

До позовної заяви позивачем долучено заяву про регресні вимоги вих. № 2775 АРКС від 17.02.2020 (а.с. 21), в якій позивач (представник позивача Іванченко Ю.С. - примітка суду) просив відповідача сплатити на користь позивача спірне страхове відшкодування в сумі 16 497,41 грн.

На доказ направлення вказаної заява відповідачу позивачем до матеріалів справи долучено копії списку № 104 та фіскального чеку від 18.02.2020 (а.с. 22).

При цьому позивачем як при зверненні з вищегзаданою заявою про регресні вимоги, так і при зверненні до суду з цим позовом не було враховано, що сума, яку відповідач має сплатити позивачу за наслідками спірної ДТП, має бути зменшена на суму франшизи, встановленої полісом, тобто на 1 000,00 грн.

З наданої відповідачем копії платіжного доручення № 10178 від 17.07.2020 (а.с. 53) слідує, що відповідач (після звернення позивача до суду з цим позовом - примітка суду) в рахунок сплати спірного страхового відшкодування сплатив позивачу 11 215,01 грн.

Вказаний факт позивач не заперечив.

За таких обставин, суд першої інстанції вмотивовано закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 11 215,01 грн. на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, згідно з якою господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

З урахуванням суми, вже сплаченої відповідачем позивачу (11 215,01 грн.), останній має право на стягнення з відповідача коштів в сумі 4 282,40 грн. (15 497,41-11 215,01).

З огляду на обставини, які встановлені, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 4 282,40 грн., у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 000,00 грн. колегією суддів відмовляється. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 підлягає зміні, позовні вимоги задовольняються частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 282,40 грн. відшкодування в порядку суброгації, провадження у справі в частині стягнення 11 215,01 грн. закривається, в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі, а саме, витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та витрати відповідача за подачу апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням суми заборгованості, яка існувала станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/8611/20 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) відшкодування в порядку суброгації в сумі 4 282 (чотири тисячі двісті вісімдесят дві) грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 974 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 59 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 11 215,01 грн.

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 191 (сто дев`яносто одна) грн. 12 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8611/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.І. Поляк