ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

07 грудня 2020 року Справа № 915/1310/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви (вх. № 14980/20 від 25.11.2020) Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029 про зміну способу виконання рішення суду по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Корабел, вул. 6 Слобідська, 81, м. Миколаїв, 54055 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця Катаєвої Світлани Петрівни, АДРЕСА_1 (код ІПН НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Миколаївська міська рада, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів в сумі 21 822, 40 грн.

Представники сторін та органу ДВС у судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

25.11.2020 року до господарського суду Миколаївської області надійшла заява, в якій заявник просить суд змінити спосіб виконання рішення господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1305/19 виданого 25.10.2019 року про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Катаєву Світлану Петрівну повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Корабел торгове місце № 15, загальною площею 35,32 кв.м. розташовані на території ринку ГП ГО БК "Корабел" по вул. 6 Слобідській. 81 у м. Миколаєві, ухваливши - передати Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Корабел торгове місце № 15, загальною площею 35,32 кв.м. розташовані на території ринку ГП ГО БК Корабел, без участі Фізичної особи-підприємця Катаєвої Світлани Петрівни.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.11.2020 року призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 07.12.2020 року.

Явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Учасники справи в судове засідання 07.12.2020 року повноважних представників не направили, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином у порядку, встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог ч. 3, 4 ст. 120 ГПК України шляхом направлення на адресу місцезнаходження належним чином завіреної копії ухвали рекомендованим листом з повідомленням про вручення та додатково телефонограмою від 01.12.2020 року (том 2, арк. 229).

Відповідач (боржник) в запереченнях на заяву (вх. № 15579/20 від 07.12.2020 року) просив суд заяву розглянути за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Клопотання відповідача про розгляд заяви за відсутності представника судом розглянуто та задоволено.

Враховуючи, що неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви за відсутності повноважних представників сторін та органу ДВС.

В судовому засіданні 07.12.2020 року судом відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

1. Правова позиція заявника (органу ДВС).

В обґрунтування заяви про зміну способу виконання рішення суду заявник зазначає про ускладнення виконання рішення, оскільки в порядку, встановленому законом, та у спосіб, визначений виконавчим документом, рішення без дій боржника виконане бути не може.

Заявник зазначає, що виходячи із суті дій, які відповідно до судового рішення повинен вчинити боржник-передати майно, з огляду на фізичну наявність такого майна, та те, що такі дії можуть бути вчинені не тільки боржником, оскільки виконання такого рішення не є нерозривно пов`язане з особою боржника, зазначене рішення можливо виконати без участі боржника шляхом передачі спірного торгового місця замість боржника - державним виконавцем.

Також заявник зазначає, що виконання рішення безпосередньо державним виконавцем шляхом передачі вказаних торгових місць стягувачу без участі боржника суперечитиме способу та порядку, встановленому виконавчим документом, а тому передумовою для подальшого виконання рішення є зміна способу його виконання, під чим розуміється вжиття нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Заява обґрунтована положеннями ст. 18, 63, 75 Закону України Про виконавче провадження та ст. 18, 331 ГПК України.

2. Правова позиція стягувача (позивача).

07.12.2020 року до господарського суду Миколаївської області від стягувача (позивача) надійшли письмові пояснення (вх. № 15571/20), в яких стягувач зазначає, що заява про зміну способу виконання рішення суду є обґрунтованою та такою, що дозволить забезпечити реальне виконання рішення суду від 23.09.2019 року у справі № 915/1310/19.

Стягувач зазначає, що виконання рішення шляхом вжиття державним виконавцем заходів зобов`язального характеру фактично унеможливлюється, оскільки не спонукає боржника до виконання рішення, у зв`язку з чим рішення може бути виконано в інший спосіб та порядок, передбачений для виконання рішень про вилучення та передачу майна, що надасть можливість державному виконавцю безпосередньо вчиняти дії для передачі майна стягувачу.

Стягувач, посилаючись на практику ЄСПЛ, ст. 55 Конституції України, ст. 18 ГПК України, наголошує на обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

3. Правова позиція боржника (відповідача).

07.12.2020 року до господарського суду Миколаївської області від боржника (відповідача) надійшли заперечення (вх. № 15579/20), яких боржник просить суд в задоволенні заяви відмовити та зазначає, що в діях відповідача відсутнє ухилення від виконання рішення суду. Відповідач вважає, що заява безпідставна та необґрунтована.

Відповідач вказує, що на території торгового місця знаходиться належна відповідачу нестаціонарна споруда. Заява про зміну способу виконання судового рішення у справі в дійсності пов`язана не з абсолютною неможливістю його виконання, а з неправильно обраним позивачем способом захисту свого права під час пред`явлення позову.

Відповідач зазначає, що у вказаних тимчасових спорудах знаходиться велика кількість автомобільних запчастин, тобто виконання судового рішення неможливе без особистої участі боржника, оскільки вимагає проведення боржником сортування, опису, інвентаризації товару та вивезення останнього. Проведення вивезення товару без участі боржника призведе до порушення права власності на товари боржника, втрати товару, що свідчитиме про втручання у мирне володіння майном.

Виконання рішення суду можливо лише особисто боржником.

Боржник зазначає, що беззаперечно бажає виконати рішення суду, жодним чином не ухиляється від його виконання, але враховуючи об`єктивні форс-мажорні обставини, які склалися на території України та, зокрема, у Миколаївській області, у зв`язку із розповсюдженням захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричиненою коронавірусом COVID-19, добровільне виконання рішення суду на даний час істотно ускладнюється.

Посилаючись на постанову КМУ № 641 від 22.07.2020, боржник зазначає про низку додаткових обмежень для мешканців регіону, на які встановлено червоний рівень епідемічної небезпеки.

Крім того, відповідач зазначає, що на виконання рішення суду про стягнення судового збору та стягнення неустойки, а також виконання постави про стягнення виконавчого збору, штрафів та іншого, відповідачем усі вимоги майнового характеру виконані в повному обсязі.

4. Правова позиція третьої особи.

Від третьої особи жодних письмових пояснень, клопотань, заяв на адресу господарського суду не надходило.

5. Обставини справи, встановлені судом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року позов задоволено (том 1, арк. 201-206) та вирішено:

- зобов`язати відповідача Фізичну особу-підприємця Катаєву Світлану Петрівну, АДРЕСА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ) повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Корабел, вул. 6 Слобідська, 81, м. Миколаїв, 54055 () торгове місце № 15, загальною площею 35, 32 кв.м. розташовані на території ринку ГП ГО БК Корабел по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві.

- стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Катаєвої Світлани Петрівни на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Корабел: 21 822, 40 грн. - неустойки; 3 842 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 року рішення господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року у справі № 915/1310/19 залишено без змін (том 2, арк. 64-71).

12.02.2020 року господарським судом Миколаївської області видано відповідні накази (том 2, арк. 76, 77).

13.03.2020 року постановою заступника начальника Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор А. В. за результатами розгляду заяви стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 61545997 з примусового виконання наказу № 915/1310/19 від 12.02.2020 року про зобов`язання ФОП Катаєву С.П. повернути позивачу ТзОВ Будівельна компанія Корабел торгове місце № 15, загальною площею 35,32 кв.м., розташоване на території ринку ГП ГО БК Корабел по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві (том 2, арк. 184-186).

Вказаною постановою встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме у строк до 27.03.2020 року включно (том 2, арк. 186, 190-191).

Відповідно до ст. 28 Закону України Про виконавче провадження копія постанови направлена на адреси сторін виконавчого провадження супровідним листом від 13.03.2020 року № 35654/107-36/11 (том 2, арк. 185).

13.03.2020 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (том 2, арк. 187-189).

25.03.2020 року до органу ДВС надійшла заява Катаєвої С.П. про неможливість виконання рішення суду, у зв`язку з карантинними заходами, а також неможливістю повернення торгового місця без руйнації належного відповідачу магазину, у зв`язку з чим просив звернутись до суду з роз`ясненням про виконання рішення суду (том 2, арк. 192).

30.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій на підставі ст. 32 Закону України Про виконавче провадження та відкладено виконання рішення суду до 10.04.2020 року включно (том 2, арк. 194).

Копія постанови направлена на адреси сторін виконавчого провадження супровідним листом від 31.03.2020 року № 39828/107-36/11 (том 2, арк. 193).

31.03.2020 року листом № 39973/107-36/11 державним виконавцем відмовлено в частині звернення до суду за роз`ясненням (том 2, арк. 195).

13.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій на підставі ст. 32 Закону України Про виконавче провадження та відкладено виконання рішення суду до 27.04.2020 року включно (том 2, арк. 196-197).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2020 року по справі № 915/1310/19 відстрочено виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року по справі № 915/1310/19 до припинення карантину та режиму надзвичайної ситуації (том 2, арк. 130-135).

28.04.2020 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження (том 2, арк. 198-199).

05.10.2020 року постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду змінено ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2020 року у справі № 915/1310/19. Заяву (вих. № 4286/20 від 06.04.2020 року) Фізичної особи-підприємця Катаєвої Світлани Петрівни про відстрочення виконання рішення суду задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року по справі № 915/1310/19 до 23.09.2020 року. В іншій частині заяви відмовлено.

16.10.2020 року державним виконавцем за результатом розгляду заяви стягувача винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій (том 2, арк. 200, 202).

Вказаною постановою встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме у строк до 29.10.2020 року включно.

Копія постанови направлена на адреси сторін виконавчого провадження супровідним листом від 16.10.2020 року № 85857/107-36/11 (том 2, арк. 201).

16.10.2020 року державним виконавцем винесено вимогу державного виконавця, якою відповідно до ст. 63 Закону України Про виконавче провадження зобов`язано боржника в строк до 29.10.2020 виконати рішення суду та надати державному виконавцю підтвердження щодо виконання рішення суду (том 2, арк. 203).

Згідно трекінгу відстеження поштових відправлень постанова про поновлення вчинення виконавчих дій разом з вимогою державного виконавця про виконання рішення суду отримана боржником Катаєвою С.П. 19.10.2020 року (том 2, арк. 204, 205).

26.10.2020 року до органу ДВС надійшла заява Катаєвої С.П. про відкладення виконання рішення суду, у зв`язку з дією карантину (том 2, арк. 206-207).

30.10.2020 року органом ДВС боржнику Катаєвій С.П. направлено лист № 90369/107-36/11 з відмовою у відкладенні виконання рішення суду з роз`ясненням норм чинного законодавства (том 2, арк. 208).

30.10.2020 року державним виконавцем встановлено, що станом на 30.10.2020 року жодної інформації про виконання рішення суду від сторін виконавчого провадження до відділу не надходило, про що державним виконавцем складено відповідний акт від 30.10.2020 року (том 2, арк. 209).

30.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 61545997 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1 700, 00 грн.

Відповідно п. 2 постанови про накладення штрафу боржника ОСОБА_1 зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, а саме в строк до 12.11.2020 включно та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду (том 2, арк. 211).

Згідно трекінгу № 051 відстеження поштових відправлень постанову про накладення штрафу від 30.10.2020 року направлено 30.10.2020 року (том 2, арк. 210, 212, 213).

13.11.2020 року державним виконавцем встановлено, що станом на 13.11.2020 року жодної інформації про виконання рішення суду від сторін виконавчого провадження до відділу не надходило, про що державним виконавцем складено відповідний акт державного виконавця (том 2, арк. 214).

13.11.2020 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 61545997 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у подвійному розмірі, а саме 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400, 00 грн. Попереджено боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду (том 2, арк. 216).

Згідно трекінгу № 424 відстеження поштових відправлень постанову про накладення штрафу від 13.11.2020 року направлено та отримано боржником 17.11.2020 року (том 2, арк. 215, 217, 218).

16.11.2020 року органом ДВС направлено до Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення № 95380/107-36/11 (том 2, арк. 219-221).

6. Оцінка аргументів учасників справи та джерела права, які застосував суд.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012р. та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" ( Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27.08.1991, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див. mutatis mutandis рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї зі сторін.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, Бурдов проти Росії , заява N 59498/00; Ясіуньєне проти Латвії, заява N 41510/98, 6 березня 2003 року).

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008р. та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010р. Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви" ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Такий правовий висновок викладено у пункті 13 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 7.1.3 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке стосується виконавчого провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 523/16632/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №522/21465/15.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону України Про виконавче провадження врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 63 Закону України Про виконавче провадження повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

7. Висновки суду.

Судовим рішенням у даній справі зобов`язано відповідача ФОП Катаєву С.П. (боржник) повернути позивачу ТзОВ Будівельна компанія Корабел (стягувач) торгове місце на території ринку ГП ГО БК Корабел по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві.

В заяві про зміну способу виконання рішення суду орган ДВС просить суд змінити спосіб виконання рішення господарського суду від 23.09.2019 по даній справі, ухваливши передати стягувачу ТзОВ Будівельна компанія Корабел торгове місце на території ринку ГП ГО БК "Корабел", без участі боржника ФОП Катаєвої С.П.

З поданих до матеріалів даної заяви доказів судом встановлено, що після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили державним виконавцем за заявою стягувача 13.03.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у даній справі. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2020 року та постановою про поновлення вчинення виконавчих дій від 16.10.2020 боржнику двічі встановлювався строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, яке (судове рішення) у добровільному порядку боржником не виконано, про що державним виконавцем складено відповідні акти. Крім того, 16.10.2020 року державним виконавцем на адресу боржника направлялась вимога відповідно до ст. 63 Закону України Про виконавче провадження, якою зобов`язано боржника в строк до 29.10.2020 виконати рішення суду та надати державному виконавцю підтвердження щодо виконання рішення суду.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року набрало законної сили 23.01.2020 року. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 відстрочено виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року по справі № 915/1310/19 до 23.09.2020 року.

Станом на дату розгляду даної заяви суду не подано доказів виконання боржником у добровільному порядку судового рішення у даній справі.

Судом також встановлено, що за невиконання судового рішення на боржника двічі накладено штраф та направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Як вказано вище, приписами ст. 63 Закону України Про виконавче провадження передбачено порядок дій державного виконавця як під час виконання судового рішення, яке може бути виконано без участі боржника, так і під час виконання судового рішення, яке не може бути виконане без участі боржника. Отже, саме Законом України Про виконавче провадження визначено повноваження та обов`язки державного виконавця під час виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Заява органу ДВС не є в розумінні ст. 331 ГПК України, ч. 3 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження зміною способу виконання судового рішення, оскільки фактично не спрямована на вжиття нових заходів з виконання судового рішення у даній справі.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, доведення яких є необхідною підставою для зміни способу виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні заяви (вх. № 14980/20 від 25.11.2020 року) Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну способу виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. 233-235, 254-255, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви (вх. № 14980/20 від 25.11.2020 року) про зміну способу виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.12.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш