ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

21 грудня 2020 року м.Тернопіль Справа № 921/790/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув заяву без номеру від 16.12.2020 (вх.№9337 від 18.12.2020), подану фізичною особою-підприємцем Гущенковою Тетяною Валентинівною, м.Львів

про забезпечення позову

у справі

за позовом: фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів

до відповідача-1: Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», м.Тернопіль

відповідача-2: Громадської організації «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріусу Тернопільського нотаріального округу Федірко Галини Миронівни, м.Тернопіль

про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

без виклику (повідомлення) учасників справи.

Зміст поданої заяви.

Фізична особа-підприємець Гущенкова Тетяна Валентинівна, м.Львів, звернулася 16.12.2020 до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», м.Тернопіль, Громадської організації «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», м.Тернопіль, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійнихх вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріусу Тернопільського нотаріального округу Федірко Г.М., м.Тернопіль, про визнання недійсним договору дарування №1339 від 18.09.2020, укладеного між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., згідно якого на користь відповідача-2 відчужено об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) - комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко», загальною площею 3346,1м2 (житлова площа - 109,8м2), що складається з: А - Адмінкорпус, загальною площею 581,1м2, Б - спальний корпус, загальною площею 266,8м2, В - спальний корпус, загальною площею 4266,8м2, Г - спальний корпус, загальною площею 266,8м2, Д - уборна, загальною площею 17,1м2, Е - уборна, загальною площею 17,1м2, Є - столова, загальною площею 530,4м2, Ж - уборна, загальною площею - 6,0м2, З - овочесховище, загальною площею 46,7м2, І - хлораторна, загальною площею 14,8м2, К - будинок дерев`яний, загальною площею 23,4м2, Л - будинок дерев`яний, загальною площею 23,4м2, М - альтанка, загальною площею 16,8м2, Н - 1, 2, 3, кладова, загальною площею 131,4м2, О - будинок щитовий, загальною площею 87,4м2, П - павільой «Галичан», загальною площею 78,0м2, Р - резервуар, загальною площею 13,0м2, С - яма помийна, загальною площею 36,0м2, Т - басейн, загальною площею 280,5м2, У - площадка, танцювальна, загальною площею 176,0м2, ф - теплиця, загальною площею 415,0м2, Ц - стайня, загальною площею 49,3м2, Ч - уборна, загальною площею 2,3м2, і знаходиться за адресою: вул.Застіноцька, 84, м.Теребовля Тернопільської області.

В обґрунтування позову заявник вказує, що на підставі договору відступлення права вимоги (цесії), укладеного ним 30 вересня 2020 року з Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємства «Рокс-Львів», вона (підприємець Гущенкова Т.В.) набула право грошової вимоги до боржника - Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» на суму 550353,56грн, котра стягнута рішенням господарського суду від 11.08.2014 у справі №921/573/14-г/10.

На підставі договору від 30.09.2020 ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2020 у справі №921/573/14-г/10 замінено первісного стягувача його правонаступником (Підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємства «Рокс-Львів» на фізичну особу-підприємця Гущенкову Т.В.). Відповідно підприємець є стягувачем у виконавчому провадженні №63144377, відкритого 28.09.2020, з виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2014 у справі №921/573/14-г/10 про стягнення з Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» 428129,76грн основного боргу за договором поставки №01/1 від 21.01.2013, 13864,43грн пені, 70969,46грн штрафу, 2744,72грн - 3% річних, 23853,95грн інфляційних нарахувань та 10791,24грн судового збору. Оскільки дане судове рішення на даний час є невиконаним боржником ані в добровільному порядку, ані в межах виконавчого провадження, тому позивач вважає, що безоплатна передача єдиного нерухомого майна, що належало відповідачу-1, шляхом укладення правочину, свідчить про вчинення останнім дій, спрямованих на уникнення виконання рішення господарського суду від 11.08.2014, оскільки інше нерухоме майно у боржника відсутнє. Як на додаткове свідчення недобросовісності поведінки боржника заявник вказує на те, що керівником особи дарувальника та обдарованої особи за оскаржуваним правочином є одна і та ж особа - ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову без номеру від 16.12.2020 (вх.№9337 від 18.12.2020).

Оскільки предмет позову визначено як визнання недійсним договору дарування нерухомого майна та з огляду на наведені обставини щодо протиправної поведінки відповідачів з відчуження об`єкту нерухомості, з метою унеможливлення подальших відчужень спірного майна та/або інших дій, як способу уникнення відповідальності за невиконані грошові зобов`язання перед ФОП Гущенковою Т.В., заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 137 ГПК України, а саме: заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі, нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна, щодо комплексу дитячого оздоровчого табору «Орлятко» (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0).

В поданій заяві підприємець стверджує, що за період розгляду даного господарського спору відповідачі можуть вдатися до протиправних дій стосовно спірного об`єкту нерухомого майна, наслідком яких буде унеможливлення або утруднення відновлення порушених прав та захист інтересів позивача в частині виконання судового рішення від 11.08.2014 у справі №921/573/14-г/10, оскільки підприємець не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду і буде змушений застосовувати додаткові засоби захисту своїх прав, що також потребуватиме значних витрат часу та коштів.

Стосовно обраного способу забезпечення позову заявник вказує, що він не обмежує відповідача-2 у користуванні об`єктом нерухомого майна, не обмежує у його використанні в господарській діяльності, дає можливість підтримувати майно у належному стані та носить тимчасовий характер.

Вказуючи на недобросовісність поведінки відповідачів заявник вважає, що відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.141 ГПК України, для застосування у даному випадку зустрічного забезпечення позову.

Вирішення процесуальних питань.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на долучені до заяви матеріали, вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 ГПК України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити:

- виконання рішення суду;

- ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід враховувати зокрема, за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

В силу положень статті 137 Господарського процесуального кодексу України у якості одного з видів забезпечення позову господарським судом може бути застосовано заборону вчиняти певні дії (п.2).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом відповідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальний захист порушених прав.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Способами забезпечення визначено як заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі, нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна, щодо комплексу дитячого оздоровчого табору «Орлятко» (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Підставою позову визначено той факт, що на підставі укладеного правочину боржник у виконавчому провадженні №63144377 з виконання наказу господарського суду від 25.08.2014 №921/573/14-г/10 безоплатно передав третій особі єдине нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення за судовим рішенням. Такі дії позивач вважає порушенням його майнових прав на суму невиконаного боржником зобов`язання.

В даному випадку позивач звернувся до суду з немайновими вимогами, і судове рішення у разі задоволення цих вимог, не вимагатиме примусового виконання.

Відтак в такому разі судом має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на подальшу неможливість захисту порушеного права позивача (у даному випадку, наприклад реалізація майна чи вчинення підготовчих дій до його реалізації, укладення попередніх договорів, підготовка чи подання державному реєстратору документів для здійснення перереєстрації спірного об`єкта, тощо).

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник вказує на укладення відповідачем-1 спірного договору дарування після проведення перемовин позивача щодо погашення заборгованості за передані за договором поставки №01/1 від 21.01.2013 товарно-матеріальні цінності, котра стягнута в судовому порядку (рішення господарського суду у справі №921/573/14-г/10 від 11.08.2014).

На виконання даного судового рішення 25.08.2014 видано судовий наказ.

28.09.2020 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито по даному виконавчому документу виконавче провадження за №63144377.

Спірний договір дарування укладено 18.09.2020.

За приписами процесуального закону особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем тих чи інших дій.

Відповідно до п.п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (п.1 ст.77 ГПК України).

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним процесуальним нормам, у поданій заяві ФОП Гущенковою Т.В. зазначено про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на факт незаконності правочину дарування спірного об`єкту нерухомості, що входить до предмета доказування у справі, а також на існування потенційної можливості у відповідача-2 подальшого відчуження спірного об`єкту нерухомості, на який ймовірно можна звернути стягнення за судовим рішенням №921/573/14-г/10, стягувачем за яким є заявник.

Втім, заява не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб. Позивач не обґрунтував того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах даного судового провадження.

Доводи заявника щодо незаконності спірного правочину не може бути підставою для прийняття судом рішення про забезпечення відповідного позову, оскільки зазначені обставини входять до предмету доказування у даному господарському спорі і підлягають доведенню під час розгляду спору по суті.

ФОП Гущенковою Т.В. не надано доказів в підтвердження того, що відповідачі спільно чи кожен окремо вчиняє дії щодо спірного нерухомого майна, зокрема спрямовані на його подальше відчуження, тощо. Мотиви, якими обґрунтовується подана заява фактично зводяться до припущень про ймовірність вчинення тих чи інших дій з нерухомістю, на яку, у разі відсутності грошових коштів у боржника, орган виконання судових рішень може звернути стягнення за наказом від 25.08.2014 про примусове виконання рішення від 11.08.2014 у справі №921/573/14-г/10.

Окрім того, матеріалами справи не підтверджуються обставини проведення перемовин з відповідачем-1, а договір дарування укладено до відкриття органом ДВС виконавчого провадження, що не може свідчити про протиправність поведінки відповідача-1. Крім того, судове рішення не виконувалося більше шести років і впродовж цього часу жодних дій по відчуженню нерухомого майна боржник не вчиняв.

Суд звертає увагу, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник не навів належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, не обґрунтував доцільність вжиття таких заходів та адекватність обраного виду забезпечення позову вимогам його позовної заяви.

Висновки суду.

Оскільки подана фізичною особою-підприємцем Гущенковою Т.В. заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази; відсутні докази, на підставі яких суд може дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу; відсутності правових підстав вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання судового рішення в іншій господарській справі, суд на даній стадії судового процесу відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб з огляду на заявлений предмет позову.

Керуючись 2, 4, 5, 7 13, 14, 15, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви без номеру від 16.12.2020 (вх.№9337 від 18.12.2020) фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів, про забезпечення позову у справі №921/790/20, - відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 21.12.2020.

Суддя Н.О. Андрусик