РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

15.12.2020Справа № 924/431/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури

до 1. Хмельницької обласної державної адміністрації

2. Фізичної особи-підприємця Ткачука В`ячеслава Олександровича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 Департамент природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації

про визнання недійсним розпорядження та визнання договорів недійсними

Представники учасників справи:
від позивача: Греськів І.І.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
09.04.2020 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури з вимогами до Хмельницької обласної державної адміністрації та Фізичної особи-підприємця Ткачука В`ячеслава Олександровича про визнання недійсним розпорядження та визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора вказує на те, що оспорювані розпорядження відповідача 1 та договори оренди, укладені між відповідачами, є недійсними, оскільки, право оренди на спірні земельні ділянки не підлягало переходу до відповідача 2 в порядку спадкування, а також їх укладено всупереч вимогам Закону України «Про аквакультуру» та Водного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2020 у справі №924/431/20 матеріали позовної заяви Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу справу №924/431/20 передано на розгляду судді Спичака О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 відкрито провадження у справі №924/431/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.09.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

22.09.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті Хмельницьким апеляційним судом справі №677/1893/18.

25.09.2020 та 29.09.2020 відповідачем 1 подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації.

25.09.2020 та 29.09.2020 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що позовну заяву у даній справі підписано заступником керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, який має право підписувати позовну заяву прокуратури лише у випадку відсутності на дату її підписання і подання прокурора та його першого заступника.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі, постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 20.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 залучено до участі у справі №924/431/20 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 - Департамент природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації.

16.10.2020 третьою особою подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 20.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 10.11.2020.

У підготовчому засіданні 10.11.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 01.12.2020.

18.11.2020 прокурором подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 01.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.12.2020.

09.12.2020 до Господарського суду міста Києва від Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Позивач у судовому засіданні 15.12.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове засідання 15.12.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 07.12.2020 (за ідентифікатором пошуку 690).

Представник відповідача 2 у судове засідання 15.12.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 07.12.2020 (за ідентифікатором пошуку 704).

Представник третьої особи у судове засідання 15.12.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 07.12.2020 (за ідентифікатором пошуку 712).

У судовому засіданні 15.12.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Ткачуком Олександром Сергійовичем (орендар) укладено Договір оренди земель водного фонду, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2008 №282/2008-р надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, на якій розташований ставок для рибогосподарських потреб, прибережні захисні смуги та гідротехнічні споруди, що знаходиться за межами с. Печеськи Печеської сільської ради Красилівського району (договір зареєстрований у Красилівському районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.09.2008 №12).

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) в оренду передається земельна ділянка загальною площею 32,4527 га, у тому числі: під водним дзеркалом 31,6112 га (при нормальному підпірному рівні), прибережними захисними смугами 0,8415 га під гідротехнічними спорудами га, водогосподарськими спорудами га, смугами відведення га.

У п. 2.2 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) зазначено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна земляна гребля: довжина 154,70 м, ширина по верху 3,8 м, верховий укіс 1:3,0, низовий укіс 1:2,5, вид кріплення залізобетон, а також інші об`єкти інфраструктури водоскидна споруд-дамба залізобетонна. По греблі проходить асфальтована автомобільна дорога обласного значення шириною 8 метрів.

Земельна ділянка передається разом з гідротехнічними спорудами (гребля, водоскид) згідно з додатковим договором оренди між власником майна (балансоутримувачем) та орендарем (п. 2.3 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 №12)).

Згідно з п. 3.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) договір укладений терміном на 49 років і дійсний з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. 5.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) земельна ділянка передається в оренду: для користування водоймою гідротехнічними спорудами та прибережними захисними смугами.

Цільове використання земельної ділянки риборозведення (п. 5.2 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12)).

У п. 11.9 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) сторонами погоджено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Також, 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Ткачуком Олександром Сергійовичем (орендар) укладено Договір оренди земель водного фонду, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2008 №282/2008-р надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, на якій розташований ставок для рибогосподарських потреб, прибережні захисні смуги та гідротехнічні споруди, що знаходиться за межами с. Долинівці Великосалиської сільської ради Красилівського району (договір зареєстрований у Красилівському районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.07.2008 №01).

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01) в оренду передається земельна ділянка загальною площею 25,8636 га, у тому числі: під водним дзеркалом 20,6767 га (при нормальному підпірному рівні), прибережними захисними смугами 5,2066 га під гідротехнічними спорудами га, водогосподарськими спорудами га, смугами відведення га.

У п. 2.2 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01) зазначено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна земляна гребля: довжина 137,83 м, ширина по верху 3,8 м, верховий укіс 1:3,0, низовий укіс 1:2,5, вид кріплення залізобетон, а також інші об`єкти інфраструктури водоскидна споруд-дамба залізобетонна. По греблі проходить господарська дорога місцевого значення шириною 4,2 м.

Земельна ділянка передається разом з гідротехнічними спорудами (гребля, водоскид) згідно з додатковим договором оренди між власником майна (балансоутримувачем) та орендарем (п. 2.3 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01)).

Згідно з п. 3.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01) договір укладений терміном на 49 років і дійсний з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. 5.1 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01) земельна ділянка передається в оренду: для користування водоймою гідротехнічними спорудами та прибережними захисними смугами.

Цільове використання земельної ділянки риборозведення (п. 5.2 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01)).

У п. 11.9 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01) сторонами погоджено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування (справа №677/1893/18).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на орендовані земельні ділянки водного фонду.

30.03.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Кізюн Т.А. із заявою про прийняття спадщини і на підставі поданої ним заяви було заведено спадкову справу №7-2018.

24.09.2018 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак право оренди земельних ділянок не увійшло до спадкової маси, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі №677/1893/18 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на право оренди земельної ділянки водного фонду площею 32,4527 га за межами с. Печеськи Печеської сільської ради, укладеного 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області і ОСОБА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі за №12 від 26.09.2008, та земельної ділянки водного фонду площею 25,8636 га за межами с. Долинівці Антонінської селищної територіальної громади, укладеного 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області і ОСОБА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі за №01 від 22.07.2008.

Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович звернувся до Хмельницької обласної державної адміністрації з заявою від 14.02.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації з встановлення (відновлення меж) земельної ділянки водного фонду загальною площею 32,4527 га, що знаходиться за межами села Печеськи Красилівського району на праві спадкоємця, відповідно до рішення суду.

Також, Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович звернувся до Хмельницької обласної державної адміністрації з заявою від 14.02.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації з встановлення (відновлення меж) земельної ділянки водного фонду загальною площею 25,8636 га за межами с. Долинівці Красилівського району на праві спадкоємця, відповідно до рішення суду.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 22.03.2019 №199/2019-р надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості), загальною площею 25,8636 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Великосалиської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарчих потреб.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 22.03.2019 №200/2019-р надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості), загальною площею 32,4526 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Печеської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

Завою від 15.07.2019 Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович звернувся до Хмельницької обласної державної адміністрації та просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб на території Великосалиської селищної ради, за межами с. Долинівці, площею 25,8636 га та на території Печеської селищної ради, за межами села Печеське, загальною площею 32,4526 га, та передати водні об`єкти в оренду

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 » вирішено затвердити технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту Печеської сільської ради Красилівського району; затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту Великосалиської сільської ради Красилівського району.

Вказаним розпорядженням надано в оренду до 26.09.2057 громадянину ОСОБА_1 водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер 0:01:003:0001), загальною площею 32,4526 га, для рибогосподарських потреб, який знаходиться за межами населеного пункту с. Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району; надано в оренду до 22.07.2057 громадянику ОСОБА_1 водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер :04:001:0001), загальною площею 25,8636 га для рибогосподарських потреб, який знаходиться за межами населеного пункту с. Долинівці на території Великосалиської сільської ради Красилівського району.

15.08.2019 між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди водного об`єкта №83/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб, ставок, площею 31,0903 га, за межами населеного пункту села Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, який розташовується за межами населеного пункту села Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на р. Понора правої притоки р. Ікопоть (річковий суббасейн р. Прип`ять, р. Дніпро).

У п. 2 Договору оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 зазначено, що об`єктом оренди є вода (водний простір) водного об`єкта, 325,06 тис.м. куб. (при НПР), площею 31,0903 га, земельна ділянка під водним об`єктом площею 31,0903 га, під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення 0,3817 га, під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення 0,9806, кадастровий номер :01:003:0001.

Згідно з п. 8 Договору оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 договір укладено строком до 26.09.2057.

За актом приймання-передачі водного об`єкта від 07.10.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв на підставі Договору оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 водний об`єкт ставок площею 31,0903 га та земельну ділянку під водним об`єктом площею 31,0903 га, під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення 0,3817 га, під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення 0,9806, кадастровий номер :01:003:0001, що знаходиться за межами населеного пункту села Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Також, 15.08.2019 між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди водного об`єкта №82/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб, ставок, площею 20,6767 га, за межами населеного пункту села Долинівці та території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, який розташовується за межами населеного пункту села Долинівці на території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на струмку без назви лівої притоки р. Ікопоть (річковий суббасейн р. Прип`ять, р. Дніпро).

У п. 2 Договору оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 зазначено, що об`єктом оренди є вода (водний простір) водного об`єкта, 164,15 тис.м. куб. (при НПР), площею 20,6767 га, земельна ділянка під водним об`єктом площею 20,6767 га, під болотами 5,1869 га, кадастровий номер :04:001:0001.

Згідно з п. 8 Договору оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 договір укладено строком до 22.07.2057.

За актом приймання-передачі водного об`єкта від 07.10.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв на підставі Договору оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 водний об`єкт ставок площею 20,6767 га, земельна ділянка під водним об`єктом площею 20,6767 га, під болотами 5,1869 га, кадастровий номер :04:001:0001, що знаходиться за межами населеного пункту села Долинівці на території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Як вбачається з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 0:01:003:0001, площею 32,4526 га, та на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0001, площею 25,8636 га, зареєстровано за ОСОБА_1 (на підставі Договору оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договору оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019).

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.12.2019 у справі №677/1893/18 рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 скасовано, відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування.

Звертаючись з даним позовом до суду, заступник прокурора вказує на те, що Розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 », а також Договір оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договір оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

Зокрема, питання надання вказаних земельних ділянок в користування на умовах оренди може бути вирішено лише в комплексі з водними об`єктами з дотриманням конкурсних засад відповідно до ст. 51 Водного кодексу України.

Крім того, відповідно до п.п. 11.9 Договорів оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12 та №01), право оренди в порядку спадкування не переходить, а рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі №677/1893/18 було скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.12.2019.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (РЖ V. Ргапсе) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Водночас Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

У розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Позов у справі, що розглядається, подано заступником прокурора в інтересах держави без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних відносин, а частина позовних вимог обґрунтована тим, що відповідач 1 передав в оренду земельну ділянку відповідачу 2 без проведення земельних торгів, чим порушив приписи земельного законодавства.

Заступник прокурора вказав на те, що Хмельницька обласна державна адміністрація порушила вимоги земельного (водного) законодавства, внаслідок чого порушено інтереси держави оскільки ОСОБА_1 неправомірно набув право оренди водних об`єктів у комплексі із земельними ділянками водного фонду площею 31,0903 га та 20,6767 га із земель державної власності для риборозведення без проведення земельних торгів, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

За твердженням заступника прокурора, його звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності набуття права оренди на земельні ділянки водного фонду державної власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім того, суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні рівності можливостей усіх громадян використати своє право на оренду земельних ділянок водного фонду державної власності під час земельних торгів, явно переважав приватний інтерес у неправомірному отриманні Ткачуком В.О. права оренди на спірні земельні ділянки водного фонду, який свідомо порушуючи закон, набув право оренди на них без проведення земельних торгів, надавши до Красилівського районного суду Хмельницької області копії договорів оренди земель водного фонду від 11.06.2008, укладених між Красилівською РДА та ПП Ткачуком О.С. які не відповідали оригіналам вказаних договорів.

Підстави представництва прокурор мотивував тим, що орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо звернення з подібним позовом, відсутній (орган державної влади, що здійснює державний контроль за додержанням земельного законодавства, - ГУ Держгеокадастру позови з подібними позовними вимогами подавати не може, а власник земельної ділянки Хмельницька обласна державна адміністрація сама є суб`єктом правопорушення і визначена як відповідач 1).

Згідно з абзацом 4 статті 15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення) Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (п.п. 25-1 п.4 Положення).

Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме:

1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

При цьому відповідно до статті 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та п.5-1 Положення посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні земельні ділянки не є земельними ділянками сільськогосподарського призначення та не належать до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Подібна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №917/342/19, в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №910/7813/18, у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №921/341/19, у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №917/342/19, у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №910/7813/19.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що заступником прокурора обгрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави у даній справі.

Що стосується доводів відповідача 1, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позовну заяву у даній справі підписано заступником керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, який має право підписувати позовну заяву прокуратури лише у випадку відсутності на дату її підписання і подання прокурора та його першого заступника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» керівник окружної прокуратури:

1) представляє окружну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;

2) організовує діяльність окружної прокуратури;

3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у окружній прокуратурі;

4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів окружної прокуратури;

4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;

5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» у разі відсутності керівника окружної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник окружної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника окружної прокуратури.

Водночас, як зазначено у ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури було право на підписання та подання позовної заяви у даній справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація:

1) здійснює на відповідній території управління об`єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, сприяє створенню на цих об`єктах систем управління якістю, систем екологічного управління, інших систем управління відповідно до національних або міжнародних стандартів, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад;

2) здійснює управління майном інших суб`єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку;

3) вносить пропозиції власникам майна підприємств, установ і організацій, що має важливе значення для забезпечення державних потреб, щодо його відчуження у власність держави;

4) вносить пропозиції до проектів програм приватизації державного майна, організовує їх виконання;

5) забезпечує реалізацію державної політики сприяння розвитку малого бізнесу, подає допомогу підприємцям, які займаються розробкою та впровадженням інноваційних проектів, виробництвом товарів народного споживання, будівельних матеріалів, наданням побутових, комунальних та інших послуг населенню, підготовкою кадрів;

6) бере участь у здійсненні державної регуляторної політики в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";

7) здійснює у встановленому порядку державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (крім обласних державних адміністрацій).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Місцева державна адміністрація:

1) розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості грунтів, що перебувають у державній власності;

2) розпоряджається землями державної власності відповідно до закону;

3) розробляє, подає на затвердження відповідної ради та забезпечує виконання регіональних екологічних програм; звітує перед відповідною радою про їх виконання; вносить до відповідних органів пропозиції щодо державних екологічних програм;

4) вживає заходів до відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля підприємствами, установами, організаціями і громадянами;

5) вносить пропозиції відповідним органам місцевого самоврядування щодо організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення;

6) інформує населення про екологічно небезпечні аварії та ситуації, стан довкілля, а також про заходи, що вживаються до його поліпшення;

7) організовує роботу по ліквідації наслідків екологічних аварій, залучає до цих робіт підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та громадян;

8) вносить пропозиції в установленому законом порядку про зупинення діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності у разі порушення ними законодавства про охорону довкілля та санітарних правил;

9) розробляє і забезпечує дотримання правил користування водозабірними спорудами, призначеними для задоволення питних, побутових та інших потреб населення, зони санітарної охорони джерел водопостачання; обмежує або забороняє використання підприємствами питної води у промислових цілях;

10) здійснює контроль за використанням відходів з урахуванням їх ресурсної цінності та вимог безпеки для здоров`я людей і навколишнього природного середовища та розглядає справи про адміністративні правопорушення або передає їх матеріали на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи;

11) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища;

12) вносить до Кабінету Міністрів України пропозиції щодо встановлення та зміни меж районів, міст у порядку, визначеному законом.

У ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» зазначено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей

За таких обставин, беручи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання розпорядження т.в.о голови Хмельницької обласної державної адміністрації недійсним повинно бути доведено невідповідність такого рішення нормам чинного законодавства, а вимоги про визнання недійсними договорів оренди потребують доказування наявності обставини, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №910/1956/18.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування (справа №677/1893/18).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на орендовані земельні ділянки водного фонду. 30.03.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Кізюн Т.А. із заявою про прийняття спадщини і на підставі поданої ним заяви було заведено спадкову справу №7-2018. 24.09.2018 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак право оренди земельних ділянок не увійшло до спадкової маси, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Як встановлено судом, рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі №677/1893/18 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на право оренди земельної ділянки водного фонду площею 32,4527 га за межами с. Печеськи Печеської сільської ради, укладеного 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області і ОСОБА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі за №12 від 26.09.2008, та земельної ділянки водного фонду площею 25,8636 га за межами с. Долинівці Антонінської селищної територіальної громади, укладеного 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області і ОСОБА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі за №01 від 22.07.2008.

Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович звернувся до Хмельницької обласної державної адміністрації з заявою від 14.02.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації з встановлення (відновлення меж) земельної ділянки водного фонду загальною площею 32,4527 га, що знаходиться за межами села Печеськи Красилівського району на праві спадкоємця, відповідно до рішення суду.

Також, Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович звернувся до Хмельницької обласної державної адміністрації з заявою від 14.02.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації з встановлення (відновлення меж) земельної ділянки водного фонду загальною площею 25,8636 га за межами с. Долинівці Красилівського району на праві спадкоємця, відповідно до рішення суду.

Як встановлено судом, розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 » вирішено затвердити технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту Печеської сільської ради Красилівського району; затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту Великосалиської сільської ради Красилівського району.

Вказаним розпорядженням надано в оренду до 26.09.2057 громадянину ОСОБА_1 водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер 0:01:003:0001), загальною площею 32,4526 га, для рибогосподарських потреб, який знаходиться за межами населеного пункту с. Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району; надано в оренду до 22.07.2057 громадянику ОСОБА_1 водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер :04:001:0001), загальною площею 25,8636 га для рибогосподарських потреб, який знаходиться за межами населеного пункту с. Долинівці на території Великосалиської сільської ради Красилівського району.

В подальшому, як встановлено судом, 15.08.2019 між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди водного об`єкта №83/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб, ставок, площею 31,0903 га, за межами населеного пункту села Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, який розташовується за межами населеного пункту села Печеське на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на р. Понора правої притоки р. Ікопоть (річковий суббасейн р. Прип`ять, р. Дніпро).

Також, 15.08.2019 між Хмельницькою обласною державною адміністрацією (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди водного об`єкта №82/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб, ставок, площею 20,6767 га, за межами населеного пункту села Долинівці та території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, який розташовується за межами населеного пункту села Долинівці на території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на струмку без назви лівої притоки р. Ікопоть (річковий суббасейн р. Прип`ять, р. Дніпро).

Разом з тим, як встановлено судом, постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.12.2019 у справі №677/1893/18 рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 скасовано, відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2020 постанову Хмельницького апеляційного суду від 26.12.2019 у справі №677/1893/18 скасовано; справу №677/1893/18 передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.11.2020 у справі №677/1893/18 рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 скасовано, відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування.

Таким чином, станом на дату розгляду даної справи судом, відсутні будь-які докази, які підтверджували, що ОСОБА_1 набув в порядку спадкування право оренди на ті об`єкти, відносно яких Хмельницькою обласною державною адміністрацією було прийнято Розпорядження від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 », та які були було об`єктом оренди за оспорюваними договорами - Договором оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договором оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 (зокрема, рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі №677/1893/18 є скасованим, до спадщини право оренди відповідачу 2 не перейшло).

Більш того, як вбачається з п. 11.9 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№01), сторонами погоджено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Так само, у п. 11.9 Договору оренди земель водного фонду від 11.06.2008 (№12) зазначено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг; рибницький ставок - рибогосподарський водний об`єкт, призначений для розведення, утримання та/або вирощування об`єктів аквакультури;

У ст. 11 Закону України «Про аквакультуру» зазначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері аквакультури належать: участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних програм розвитку аквакультури; надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України; здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про аквакультуру» рибогосподарська технологічна водойма для цілей аквакультури надається юридичній чи фізичній особі органом, який здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) відповідно до Земельного кодексу України, за договором оренди землі (земель водного фонду). При передачі юридичній чи фізичній особі в оренду рибогосподарської технологічної водойми такій особі одночасно можуть передаватися в користування гідротехнічні споруди. Надання рибогосподарської технологічної водойми у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта рибогосподарської технологічної водойми та/або технічного проекту рибогосподарської технологічної водойми. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері рибного господарства.

У ч. 3 ст. 14 Закону України «Про аквакультуру» зазначено, що об`єктом користування на умовах оренди рибогосподарської технологічної водойми є земельна ділянка під водою, в межах якої здійснюється аквакультура, та вода (водний простір), які в комплексі одночасно надаються в користування одній і тій самій юридичній чи фізичній особі. Плата за користування на умовах оренди рибогосподарською технологічною водоймою складається з орендної плати за використання земельних ділянок та орендної плати за рибогосподарську технологічну водойму.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

У ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України зазначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: - надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; - формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України зазначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України зазначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:

розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів;

використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями;

будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів;

надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні;

надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено;

розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України;

надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;

надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала;

будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд);

передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;

надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим;

поновлення договорів оренди землі;

передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності;

надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків;

надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

надання в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім доріг, що обмежують масив), відповідно до статті 37-1 цього Кодексу;

надання в оренду земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, що обслуговують масив земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 3 ст. 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У ст. 51 Водного кодексу України зазначено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що: використовуються для питних потреб; розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги, що:

1) ОСОБА_1 не набув в порядку спадкування право оренди на ті об`єкти, відносно яких Хмельницькою обласною державною адміністрацією було прийнято Розпорядження від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 », та які були було об`єктом оренди за оспорюваними договорами - Договором оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договором оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019;

2) рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі №677/1893/18 є скасованим;

3) об`єкти оренди повинні були надаватися в оренду відповідачу 2 на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою, чого дотримано не було

суд дійшов висновку, що Хмельницькою обласною державною адміністрацією не було дотримано норм законодавства України при прийнятті Розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 », що є підставою для визнання недійсним вказаного розпорядження.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсними Договору оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договору оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Публічний порядок це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

Суд зазначає, що оскільки Договір оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договір оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 були укладені без дотриманні вимог конкурентних засад та, по суті, спрямовані на незаконне заволодіння водними об`єктами та відповідними земельними ділянками державної власності, то вказані договори відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемними.

Подібна правова позиція викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

При цьому, якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70).

З огляду на викладене, оскільки Договір оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договір оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 є нікчемними в силу закону, суд дійшов висновку про відмову у позові Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури про визнання вказаних договорів недійсними.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що орендарем за Договором оренди водного об`єкта №83/9 від 15.08.2019 та Договором оренди водного об`єкта №82/9 від 15.08.2019 є фізична особа ОСОБА_1 , а не Фізична особа-підприємець Ткачук В`ячеслав Олександрович.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» рибогосподарська діяльність - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

З огляду на те, що водні об`єкти та відповідні земельні ділянки орендувались відповідачем 2 саме з для рибогосподарських потреб, що є господарською діяльністю (діяльністю суб`єктів господарювання), суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено відповідачем 2 у даній справі - Фізичну особу-підприємця Ткачука В`ячеслава Олександровича.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Розпорядження тимчасово виконувача обов`язків голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.08.2019 №608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину ОСОБА_1 ».

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Хмельницької обласної державної адміністрації (29005, Хмельницька обл., м. Хмельницький, майдан Незалежності, будинок Рад; ідентифікаційний код: 22985083) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, провулок Військоматський, буд. 3; ідентифікаційний код: 02911102) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 21.12.2020.

Суддя О.М. Спичак