РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2020Справа № 910/638/20 (908/424/20)

За позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко"

про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно

в межах справи №910/638/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" (02225, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака,16, ідентифікаційний номер 40904740)

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники сторін:

від заявника -Орендівський В.І.

від відповідача- Бутко Д.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/638/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.02.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533), визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус" (02225, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака,16, ідентифікаційний номер 40904740) до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533) в розмірі 2 733 143,47 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533), оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 64544 від 10.02.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533), призначено розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533) арбітражного керуючого Ягічева Сергія Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 550 від 03.07.2013), визначено дату проведення попереднього судового засідання на 30.03.2020.

До господарського суду Запорізької області 19.02.2020 надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеними між позивачем та відповідачем від 24.03.2006 № 15106Z100, а саме: цілісний майновий комплекс зернотік, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Зелений Гай, вул. Зеленогаївська, буд. 24-а, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 15106N3 від 23.02.2006, у розмірі: 1351658,51 доларів США та 685953554,93 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.02.2020 передано позовну заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника до Господарського суду міста Києва, для вирішення спору у межах справи № 910/638/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2020 дана справа передана на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Так, судом встановлено, що 11.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" на ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.02.2020 та матеріали справи №910/638/20 скеровано до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного суду від 24.03.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 про відкриття провадження у справі № 910/638/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" залишено без змін. Матеріали справи №910/638/20 направлено до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15.06.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2020 відкладено підготовче засідання у справі № 910/638/20 (910/2135/20) на 06.07.2020.

03.07.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

06.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ПрАТ "Райз-Максимко" про виправлення описки у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 відмовлено Приватному акціонерному товариству "Райз-Максимко" у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Продовжено підготовче провадження у справі № 910/638/20 (908/424/20) за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно на 30 днів до 15.08.2020. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/638/20 (908/424/20) на 19.08.2020.

19.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 відкладено підготовче засіданні на 21.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у справі № 910/638/20 (908/424/20) за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Райз Максимко" звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеними між позивачем та відповідачем від 24.03.2006 № 15106Z100, а саме: цілісний майновий комплекс зернотік,який знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Зелений Гай, вул. Зеленогаївська, буд. 24-а, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 15106N3 від 23.02.2006, у розмірі: 1351658,51 доларів США та 685953554,93 грн. Призначено справу № 910/638/20 (908/424/20) до розгляду по суті на 21.10.20

Судове засідання, призначене на 21.10.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мандичева Д.В на лікарняному.

Після виходу судді Мандичева Д.В. з лікарняного, суд ухвалою від 23.10.2020 призначив розгляд справи у судовому засіданні на 16.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 відкладено розгляд справи по суті на 02.12.2020.

У судове засідання, призначене на 02.12.2020, з`явився повноважний представник позивача.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Також просив задовольнити клопотання від 01.12.2020 про закриття провадження у справі.

На обґрунтування поданого клопотання відповідач вказав, що вимоги позивача за кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 15106N3 від 23.02.2006, вже задоволені ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/638/20 про банкрутство ПрАТ «Райз-Максимко» шляхом включення грошових вимог Банку на суму 3 100 907 371,88 грн., з яких 4 204,00 грн. - вимоги першої черги, 3 100 903 167,88 грн. - вимоги, забезпечені заставою боржника. У зв`язку з цим, відповідач просив закрити провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку відмовити в його задоволенні, оскільки предмети та суб`єктний склад сторін у даній справі та в справі № 910/638/20 не є абсолютно тотожними.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18.

Відтак, у межах даної справи розглядається спір між Банком та ПрАТ «Райз-Максимко» щодо звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення боргу за кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013, у той час як у справі № 910/638/20 здійснюється процедура банкрутства ПрАТ «Райз-Максимко» за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Бонус", у межах якої визнані грошові вимоги Банку за кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013.

Отже, з огляду на відмінність матеріально-правових вимог та суб`єктного складу сторін, дані справи не можуть вважатися повністю тотожними, що виключає застосування пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №921/107/15-г/16 викладено правову позицію, згідно з якою наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації (частина 8 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Так, відкриття провадження у справі № 910/638/20 про банкрутство ПрАТ «Райз-Максимко» здійснено на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2020, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном ПрАТ «Райз-Максимко».

Беручи до уваги, що після спливу 170 календарних днів з 03.02.2020 - дня введення процедури розпорядження майном, судом не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, дія мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, автоматично припинилася.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між AT «Укрексімбанк» та Закритим акціонерним товариством «Науково-виробничим підприємством «Райз-Агро», у подальшому змінено на ПрАТ «Райз-Максимко», укладено Генеральну угоду №15106N3 від 23.02.2006 із змінами і доповненнями (далі - Генеральна угода №15106N3).

Відповідно до умов п. 1.1 ст. 1 Генеральної угоди №15106N3, зазначена угода регулює загальні засади співпраці між Банком та позичальником. Метою Генеральної угоди №15106N3 є визначення загальних умов фінансування виробничої, інвестиційної, торгово-закупівельної та іншої діяльності позичальника шляхом укладання договорів про надання кредитних операцій, які зазначаються в Додатку 1 до цієї Генеральної угоди №15106N3 та є її невід`ємною частиною (п. 1.3 ст. 1 Генеральної угоди №15106N3).

Згідно зі ст. 2 Генеральної угоди №15106N3 кредит - означає позичковий капітал у грошовій формі, який Банк виділяє для фінансування діяльності позичальника на умовах, визначених цією Генеральною угодою №15106N3 та на умовах Кредитних договорів, що укладаються в рамках цієї Генеральної угоди №15106N3.

Відповідно до положень та умов Генеральної угоди №15106N3 Банк проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості за Генеральною угодою, визначеного пп. 4.2.4. Генеральної угоди №15106N3. Згідно з умовами Генеральної угоди №15106N3 Банк встановлює позичальнику ліміти заборгованості за кредитними операціями, визначені в кредитних договорах, укладених з Банком та позичальником, які після підписання стають невід`ємною частиною Генеральної угоди №15106N3 в порядку та на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового використання (пп. 4.2.1. п. 4.2. ст. 4 Генеральної угоди №15106N3).

Додатком 1 до Генеральної угоди №15106N3 визначено перелік кредитних договорів, укладених між Банком та позичальником, які є такими, що діятимуть у рамках Генеральної угоди №15106N3, і є Додатками до неї, до яких, зокрема, віднесено: Кредитний договір від 27.06.2013 №151213К5 (далі - Кредитний договір №151213К5) та Кредитний договір від 28.03.2014 №151214К2 (далі - Кредитний договір №151214К2).

07.10.2019 між AT «Укрексімбанк», ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «СП «Нива» укладено Договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ПрАТ «Райз-Максимко» перевело на ТОВ «СП «Нива» заборгованість за Генеральною угодою №15106N3, що складається із заборгованості за Кредитним договором №151214К2 та Кредитним договором №151213К5, а ТОВ «СП «Нива» погодилось та набуло усіх прав та обов`язків, пов`язаних із такою заборгованістю, включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення такої заборгованості.

У зв`язку з укладенням Договору про переведення боргу, до Генеральної угоди №15106N3 були внесені зміни додатковою угодою №15106N3-0055 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема, змінено сторону позичальника за Генеральної угодою №15106N3 з ПрАТ «Райз- Максимко» на ТзОВ «СП «Нива».

У межах Генеральної угоди №15106N3 між Банком та ПрАТ «Райз- Максимко» був укладений Кредитний договір №151214К5.

Відповідно до умов Кредитного договору №151213К5 Банк надає позичальнику кредит (далі - Кредит-К5), а саме грошові кошти, які Банк надає для фінансування проекту на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності, цільового характеру використання та умові відкличності, відповідно до умов цього договору), а позичальник зобов`язується повернути Кредит-К5 та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит-К5 надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії (ст. 1, п 3.2.3 ст. 3 Кредитного договору №151213К5, докази надання Кредиту-КЗ додаються).

Підпунктом 3.2.1 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К5 передбачено ліміт кредитної лінії: еквівалент 75 685 587,12 грн. Згідно із пп. 3.2.2 п. 3.2. ст. З Кредитного договору №151213К5 кінцевий термін погашення Кредиту-К5 - 23.02.2017.

Положеннями п. 3.4 ст. 3 Кредитного договору №151213К5 визначено, що погашення Кредиту-К5 протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості.

Графік зміни ліміту заборгованості був встановлений Додатком 1 до Кредитного договору № 151213 К5.

Відповідно до пп. 3.5.1 п. 3.5. ст. 3 Кредитного договору №151213К5, позичальник сплачує Банкові проценти за користування Кредитом-К5 у розмірі, зазначеному пп. 3.2.5 п. 3.2. ст. 3 Кредитного договору №151213К5 у валюті Кредиту-К5. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за Кредитом-К5 із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування Кредитом-К5 на основі банківського року у валюті Кредиту-К5.

Відповідно до пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору №151213К5 тип процентної ставки заКредитом-К5: у дол. США - змінювана та визначається таким чином: Базова ставка LIBOR для доларів США(6м)(індекс) + 7,7 %, але не менше ніж 8,5 % річних та не більше 14 % річних. Порядок зміни процентної ставки за користування Кредитом-К5 в дол. США визначено підпунктами 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5. ст. 3 Кредитного договору №151213К5; у гривні - фіксована в розмірі 20 % річних.

Відповідно до пп. 3.2.6 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 Кредитного договору №151213К5, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління Кредитом-К5. Комісія за управління нараховується починаючи з дати укладання Кредитного договору №151213К5 до дати повного виконання зобов`язань позичальником за основним боргом за Кредитом-К5, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення Кредиту-К5, визначеного Кредитним договором №151213К5, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за Кредитним договором №151213К5.

Згідно з п. п. 7.1, 7.2 ст. 7 Кредитного договору №151213К5 позичальник зобов`язується виконувати вимоги Кредитного договору №151213К5. У разі невиконання зобов`язань згідно з пп. пп. 3.4.1 п.3.4, 3.5.1 п. 3.5 ст. З, ст. 4 Кредитного договору №151213ІК5 позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору №151213К5, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 ст. 3 Кредитного договору №151213К5.

У зв`язку з укладенням Договору про переведення боргу, до Кредитного договору №151213К5 були внесені зміни додатковим договором №151213К5-0018 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема: ПрАТ «Райз-Максимко» перевело на ТОВ «СП «Нива», а ТОВ «СП «Нива» набуло всі права та обов`язки позичальника, пов`язані із заборгованістю за Кредитним договором №151213К5 в сумі 5 811 250,58 дол. США та 1 245 521,59 гривень (що включає суму основного боргу, процентів за Кредитом-К5, комісій та всіх інших зобов`язань, передбачених Кредитним договором №151213К5), включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення вказаного боргу; змінено сторону позичальника за Кредитним договором №151213К5 з ПрАТ «Райз-Максимко» на ТОВ «СП «Нива».

18.10.2019 до Кредитного договору №151213К5 були внесені зміни додатковим договором №151213К5-0019, відповідно до яких, зокрема, сторони Кредитного договору №151213К5 домовились, що Банк здійснює переведення заборгованості ТОВ «СП «Нива» у доларах США за Кредитним договором №151213К5 у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом Національного банку України на дату такого переведення (станом на 18.10.2019 офіційний курс Національного банку України - 24,733852 гривень за 1 долар США) у т.ч.: за Кредитом-К5 в розмірі 3 060 000,00 дол. США, а також за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 1 123 786,87 дол. США.

Також, у межах Генеральної угоди №15106N3 був укладений Кредитний договір №151214К2.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К2 Банк надає позичальнику кредит (далі - Кредит-К2), а саме грошові кошти, які Банк надає для фінансування проекту на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності, цільового характеру використання та умові відкличності, відповідно до умов цього договору), а позичальник зобов`язується повернути Кредит-К2 та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит-К2 надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії (ст. 1, п. 2 ст. 2 Кредитного договору №151214К2, докази надання Кредиту-К2 додаються).

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 передбачено, що ліміт кредитної лінії: еквівалент 243 524 285,72 гривень. Згідно із п. 2.4 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 кінцевий термін погашення Кредиту-К2 - 23.02.2017.

Положеннями п. 6.3 ст. 6 Кредитного договору №151214К2 визначено, що погашення Кредиту-К2 протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості. Графік зміни ліміту заборгованості був встановлений Додатком 1 до Кредитного договору № 151214К2.

У межах цього договору позичальник сплачує Банку проценти за Кредитом-К2, комісію за управління кредитною лінією та інші комісії/плати за цим договором, у розмірах та на умовах цього договору (п. 2.6 ст. 2 Кредитного договору №151214К2 ).

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Кредитного договору №151214К2 тип процентної ставки за Кредитом-К2 - фіксована:11,5% річних для дол. США; 20 % річних для грн.

Проценти за Кредитом-К2 нараховуються протягом усього строку користування Кредитом-К2 на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування Кредитом-К2 на основі банківського року.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3, п 4.2. ст. 4 та п. 6.8 ст. 6 Кредитного договору №151214К2, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління Кредитом-К2. Комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим договором відповідно до пп. 14.1.1 Кредитного договору №151214К2 і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення Кредиту-2 (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту-К2, зазначеної в п. 6.4. цього договору.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К2 позичальник взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі погашати Банку Кредит-К2, сплачувати проценти за Кредитом-К2, комісії та інші платежі за цим договором (пп. 9.2.2 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору №151214К2).

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Кредитного договору №151214К2 у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених Кредитним договором №151214К2, позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань. Пеня підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, відкритий відповідно до пп. (б) п. 5.11 ст. 5 Кредитного договору №151214К2.

У зв`язку з укладенням Договору-2, до Кредитного договору №151214К2 були внесені зміни додатковим договором №151214К2-0013 від 07.10.2019, відповідно до яких, зокрема: ПрАТ «Райз-Максимко» перевело на ТОВ «СП «Нива», а ТОВ «СП «Нива» набуло всі права та обов`язки позичальника, пов`язані із заборгованістю за Кредитним договором №151214К2 в сумі 20 133 770,11 дол. США та 4 133 770,60 грн (що включає суму основного боргу, процентів за Кредитом-К2, комісій та всіх інших зобов`язань, передбачених Кредитним договором №151214К2), включаючи обов`язок по виконанню зобов`язань щодо погашення вказаного боргу; змінено сторону позичальника за Кредитним договором №151214К2 з ПрАТ «Райз- Максимко» на ТОВ «СП «Нива».

18.10.2019 до Кредитного договору №151213К2 були внесені зміни додатковим договором №151214К2-0014, відповідно до яких, зокрема, сторони Кредитного договору №151214К2 домовились, що Банк здійснює переведення заборгованості ТОВ «СП «Нива» у доларах США за Кредитним договором №151214К2 у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом Національного банку України на дату такого переведення (станом на 18.10.2019 офіційний курс Національного банку України - 24,733852 гривень за 1 долар США) у т.ч.: за Кредитом-К2 в розмірі 9 845 788,91 дол. США, а також за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 4 683 357,73 дол. США.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Генеральною угодою № 15106N3 між AT «Укрексімбанк» та ПрАТ «Райз-Максимко» укладено Іпотечний договір №15106Z100 від 24.03.2006.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги Банку, що випливають з Генеральної кредитної угоди №15106N3, з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ (Генеральна угода та Додатки до неї далі - Кредитний договір).

Згідно з п. 1.3 Іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов`язань Позичальника, є нерухоме майно Іпотекодавця, а саме: комплекс, цілісний майновий комплекс - зернотік (далі - Предмет іпотеки), загальною площею 5 845,3 кв.м, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Зелений Гай, вул. Зеленогаївська, буд. 24-а:

№ЛітераНайменуванняЗагальна площа, кв.м.
1.Б1Вагова току47,9
2.д1Зерносховище1245,8
3.м1Ангар для зберігання зерна452,8
4.л1Ангар для зберігання зерна780,8
5.р1Механізований зерноочищувальний пункт79,7
6.в1Контрольно-пропускний пункт6,2
7.О1Зерновий склад937,2 .
8.г1Зерновий склад1325,2
9.31Зерновий склад946,8
10.тп Трансформаторна22,9
11. 1Паркан
12. 2Дворове мощення
13.К Водопровід

Згідно з п. 1.6 ст. 1, пп. 2.1.4 п. 2.1 ст. 2 Іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником відповідних положень Кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем відповідних положень цього договору, Банк має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до пп. 2.1.5 п. 2.1 ст. 2 Іпотечного договору Банк має право за рахунок Предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з Кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, комісії та інших платежів; неустойку, пеню; витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на Предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження Предмета іпотеки та страхування Предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов цього договору.

Підпунктом 2.1.12 п. 2.1 ст. 2 Іпотечного договору (з урахуванням змін до Іпотечного договору) передбачено право Банку звернути стягнення на Предмет іпотеки, якщо в момент настання терміну виконання Позичальником зобов`язання (у тому числі й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до Кредитного договору), забезпеченого іпотекою за цим договором, воно не буде виконане та інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цими договором та Кредитним договором.

Положеннями п. 5.5 ст. 5 Іпотечного договору визначено, що за рахунок Предмета іпотеки задовольняються вимоги, що випливають з пп. 2.1.5 п. 2.1 ст. 2 цього договору.

Реалізація Предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог чинного законодавства України (п. 5.6 ст. 5 Іпотечного договору).

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 Іпотечного договору (з урахуванням змін та доповнень) цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення підписів печатками сторін та нотаріального посвідчення і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором та/або виконання Позичальником та/або Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором.

У зв`язку з несплатою заборгованості за Кредитними договорами № 151214К2 від 28.03.2014 та № 151213К5 від 27.06.2013 Банк звертався до ТОВ «СП «Нива» та ПрАТ «Райз-Максимко» з листами від 11.01.2020 № 0019500/855-20 та № 0019500/859-20 відповідно, однак грошові кошти Банку не були повернуті.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач послався на наявність заборгованості станом на 12.01.2020 (включно) за Генеральною угодою №15106N3 та укладеним в її рамках Кредитними договорами, а саме: за договором від від 27.06.2013 № 151213К5 у розмірі 304 346,46 дол. США та 153 859 935,73 грн., у т.ч.:

- 75 685 587,12 грн. - сума заборгованості за кредитом (основний борг);

- 31 519 150,98 грн. - проценти за користування кредитом;

- 885 524,12 грн. - комісія за управління кредитом;

- 304 346,46 дол. США та 815 517,37 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань;

- 104 091,86 грн. - втрати від інфляції;

- 44 850 064,28 грн. - пеня;

та за договором 28.03.2014 № 151214К2 у розмірі 1 047 312,05 дол. США та 532 093 619,20 грн., у т.ч.:

- 243 524 285,72 грн. - сума заборгованості за кредитом (основний борг);

- 127 937 142,97 грн. - проценти за користування кредитом;

- 2 943 040,77 грн. - комісія за управління кредитом;

- 1 047 312,05 дол. США та 2 820 348,26 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань;

- 351 360,86 грн. - втрати від інфляції;

- 154 517 440,62 грн. - пеня.

Відповідач вимоги позову не визнав та просив у відзиві на позовну заяву залишити позов без розгляду, оскільки відповідні вимоги розглядаються в межах справи № 910/638/20 про банкрутство ПрАТ «Райз-Максимко».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позичальником не виконаний обов`язок щодо повернення кредиту за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 у розмірі 243 524 285,72 грн. та Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 у розмірі 75 685 587,12 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами укладених кредитних договорів сторони погодили строк повернення кредиту до 23.02.2017.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право Банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 (провадження № 14-10цс-18).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про здійснення перерахунку процентів за користування кредитом до 23.02.2017. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що сторонами не було погоджено (у тому числі але невиключно) інший строк виконання основного зобов`язання та інші умови нарахування процентів за користування кредитом. При цьому, укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів № 151214К2 та № 151213К5 не було направлено на зміну ставки процентів, оскільки вказаними додатковими угодами не був продовжений строк виконання основного зобов`язання. Тобто, строк повернення кредиту так і залишився визначеним 23.02.2017, а укладеними додатковими угодами після вказаної дати повернення було направлено на зміну боржника в зобов`язанні та визначення суми наявної заборгованості.

Згідно здійсненого судом розрахунку, із врахуванням вказаного вище, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром процентів за користування кредитом за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 є 41 545 657,48 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 є 8 226 670,12 грн. При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що визначення гривневого еквівалента процентів здійснювався на 18.10.2019 - дату укладення додаткових угод до Кредитних договорів, умовами яких було погоджено визначення суми кредитного зобов`язання в гривневому еквіваленті.

Також судом був перевірений розрахунок заявленої суми комісії та визнано його таким, що здійснений відповідно до умов укладених Кредитних договорів, та дорівнює 2 943 040,77 грн. за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 і 885 524,12 грн. за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Банком розрахунок трьох процентів річних, суд визнав його арифметично вірним та здійсненим із дотриманням приписів чинного законодавства, а відтак за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 1 047 312,05 доларів США (25 101 661,02 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 2 820 348,26 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 304 346,46 дол. США (7 294 484,65 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 815 517,37 грн.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

При цьому, суд відзначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що право Банку на нарахування інфляційних втрат виникло з моменту визначення суми грошового зобов`язання за кредитними договорами в національній валюті - гривні, тобто з дня наступного після укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів від 28.03.2014 № 151214К2 та від 27.06.2013 № 151213К5.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже можливість нарахування інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку - на суму заборгованості по кредиту), визначеного в іноземній валюті, виключається. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17, від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/4693/15 від 18.09.2020.

Судом здійснений перерахунок інфляційних втрат з врахуванням вказаного вище та, беручи до уваги, що нарахування інфляційних втрат здійснюється за повний календарний місяць, тобто за період з 01.11.2019 по 31.12.2019. Так, інфляційні втрати за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 за перерахунком суду становлять 351 360,86 грн. та за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 - 104 091,86 грн.

Щодо нарахованої Банком пені суд відзначає наступне.

Нормами частини 1 статті 220 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Положеннями частини 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Із наданого Банком до суду розрахунку вбачається, що останнім здійснене нарахування пені на суму основного боргу, процентів та комісії за період з 24.02.2017 по 12.01.2020, проте суд вважає таке визначення періоду нарахування для даної штрафної санкції помилковим з огляду на наступне.

Так, порядок нарахування пені передбачено статтею 10 укладених Кредитних договорів, позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань. Беручи до уваги умови нарахування пені за фактичну кількість прострочених днів, суд вважає обґрунтованим нарахування пені після граничного строку повернення суми кредиту, тобто з 24.02.2017. Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що період нарахування пені обмежується строком, що співпадає з датою укладення додаткових угод від 18.10.2019 до Кредитних договорів від 28.03.2014 № 151214К2 та від 27.06.2013 № 151213К5, якими було здійснене переведення боргу в гривневий еквівалент. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що укладені угоди є новацією. Законодавець визначає новацію, як припинення зобов`язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором (частина 2, 4 статті 604 ЦК України).

Так, вказаними додатковими угодами не передбачено порядку нарахування пені, у той час як статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд здійснив перерахунок пені, з урахуванням вказаного, та дійшов висновку про те, що обґрунтований розмір пені за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 становить 138 896 160,83 грн. та Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 становить 41 633 134,49 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що загальна сума боргу за Кредитними договорами становить 1 351 658,51 дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379,00 грн., з яких: за Кредитним договором від 28.03.2014 № 151214К2 сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 243 524 285,72 грн., проценти за користування кредитом - 41 545 657,48 грн., комісія за управління кредитом - 2 943 040,77 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань - 1 047 312,05 доларів США (25 101 661,02 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 2 820 348,26 грн., втрати від інфляції - 351 360,86 грн., пеня - 138 896 160,83 грн.; за Кредитним договором від 27.06.2013 № 151213К5 сума заборгованості за кредитом (основний борг) - 75 685 587,12 грн., проценти за користування кредитом - 8 226 670,12 грн., комісія за управління кредитом - 885 524,12 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення зобов`язань - 304 346,46 дол. США (7 294 484,65 грн. за курсом станом на 12.01.2020 - 23,9677 грн. за 1 дол. США) та 815 517,37 грн., втрати від інфляції - 104 091,86 грн., пеня - 41 633 134,49 грн.

Відповідно до cтатті 572 ЦК України, силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій статті 11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом частини першої статті 584 ЦК України, частини першої статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 ЦК України, стаття 19 Закону України "Про заставу").

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку у рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 351 658,51 дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379,00 грн. за Кредитними договорами №151214К2 від 28.03.2014 та №151213К5 від 27.06.2013 звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором від 24.03.2006 №15106Z100, шляхом проведення прилюдних торгів.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В рахунок погашення перед акціонерним товариством «Державний експортно- імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ідентифікаційний код: 00032112) заборгованості за Кредитними договорами №151214К2 від 28.03.2014 та №151213К5 від 27.06.2013, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди №15106N3 від 23.02.2006, у розмірі 1 351 658,51 (один мільйон триста п`ятдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім, 51) дол. США (еквівалентно 32 396 145,67 грн.) та 557 431 379 (п`ятсот п`ятдесят сім мільйонів чотириста тридцять одна тисяча триста сімдесят дев`ять) грн.,

звернути стягнення шляхом проведення прилюдних торгів на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за укладеним між акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Приватним акціонерним товариством «РАЙЗ-МАКСИМКО» (03115, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний код: 30382533) Іпотечним договором від 24.03.2006 №15106Z100, а саме на:

комплекс, що зареєстрований в бюро технічної інвентаризації як комплекс, Цілісний майновий комплекс - зернотік, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Зелений Гай, вул. Зеленогаївська, буд. 24-а:

№ЛітераНайменуванняЗагальна площа, кв.м.
1.Б1Вагова току47,9
2.д1Зерносховище1245,8
3.м1Ангар для зберігання зерна452,8
4.л1Ангар для зберігання зерна780,8
5.р1Механізований зерноочищувальний пункт79,7
6.в1Контрольно-пропускний пункт6,2
7.О1Зерновий склад937,2 .
8.г1Зерновий склад1325,2
9.31Зерновий склад946,8
10.тп Т рансформаторна22,9
11. 1Паркан
12. 2Дворове мощення
13.К Водопровід
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги,121 В, ідентифікаційний номер 30382533) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний номер 00032112) 604 073 (шістсот чотири тисячі сімдесят три) грн. 63 коп. судового збору.

4.Видати наказ.

5. У задоволенні решти вимог відмовити.

6. Відмовити Приватному акціонерному товариству "Райз-Максимко" у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.12.2020

Суддя Мандичев Д.В.