ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. Справа№ 910/8554/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

без виклику учасників процесу

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 18.09.2020

у справі № 910/8554/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура"

про стягнення 42 810,00 грн

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" про стягнення 42 810,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 42 810 (сорок дві тисячі вісімсот десять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення обґрунтоване тим, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді, а отже, у спосіб, передбачений умовами договору. Також матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем строку поставки товару, а отже нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Зокрема апелянт посилається на те, що позивачем не було надано суду доказів, що підтверджують направлення ним відповідачу неналежним чином оформленої заявки на поставку товару.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 у справі № 910/8554/20 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2020 у справі № 910/8554/20 - задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва 18.09.2020 у справі № 910/8554/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2020 у справі № 910/8554/20, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позивач відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не направив. Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

За результатами проведення відкритих торгів в електронній системі публічних закупівель Prozorro між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника відділу складського господарства підрозділу "Служба закупівель і постачання" регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" (постачальник) був укладений договір поставки №Л/НХ-19151/НЮ від 23 квітня 2019 року).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити у 2019 році покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1 до договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до Специфікації №1 сторонами було визначено товар - спецодяг Код дк 021:2015 - 18130000-9 (спеціальний робочий одяг) Код УКТЗЕД 6203 у кількості 3504 комплектів.

Згідно з п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Згідно із п. 5.2. договору, поставка товару проводиться протягом не більше 15 днів з дати відправлення заявки покупцем (структурний підрозділ "Служба закупівель і постачання" регіональної філії "Львівська залізниця" AT "Укрзалізниця"), електронна адреса покупця () на електронну адресу постачальника ().

Пунктом 5.3. договору та Специфікацією №1 до договору визначено місце поставки товару: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 5.4. договору).

Згідно п.7.2 договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

На виконання умов договору, позивачем 31.05.2020 було надіслано на електронну адресу відповідача заявку №НХ Льв-1/2979 щодо поставки товару, визначеного у Специфікації №1, у кількості 500 комплектів на суму 214 050,00 грн.

21 червня 2019 року унаслідок невиконання відповідачем умов п. 5.2. договору позивач звернувся до останнього з претензію № НХ-1/3374 про стягнення штрафних санкцій та виконання заявки на поставку товару. Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що вищевказана претензія була залишена з боку відповідача без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 42810,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами статей 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як указано вище, поставка товару проводиться протягом не більше 15 днів з дати відправлення заявки покупцем (структурний підрозділ "Служба закупівель і постачання" регіональної філії "Львівська залізниця" AT "Укрзалізниця"), електронна адреса покупця () на електронну адресу постачальника ().

З матеріалів справи убачається, що 31.05.2020 позивач направив відповідачу в електронному вигляді заявку № НХ Льв-1/2979 щодо поставки товару, визначеного у Специфікації №1, у кількості 500 комплектів на суму 214 050,00 грн.

У відповідності до умов договору, вищенаведена заявка була надіслана з електронної адреси позивача: на електронну адресу відповідача: .

Направлення заявки відповідачу 31.05.2020 в електронному вигляді підтверджується наявними матеріалами справи. При цьому судом приймається до уваги те, що наведену заявку було направлено на електронну адресу ТОВ "Головна Мануфактура", яка визначена сторонами у п. 5.2. договору.

Щодо тверджень апелянта про те, що направлена на його електронну адресу заявка не була підписана уповноваженою на те особою за допомогою ЄЦП, колегія суддів відзначає, що укладаючи договір сторони не погоджували умову про підписання заявок за допомогою ЄЦП.

Таким чином колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді, а отже, у спосіб, передбачений умовами договору.

Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Судом установлено, що виконання заявки №НХ Льв-1/2979 від 31.05.2020 відповідно до п. 5.2 договору становить 15 днів, а тому строк для поставки товару закінчився 15.06.2019.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивач просить суд стягнути з відповідача передбачений п.7.2 договору штраф за прострочення поставки товару у розмірі 20% від вартості непоставленого товару, що складає 42 810,00 грн.

Колегія суддів відзначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем строку поставки товару, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для нарахування відповідачу є обґрунтованим.

Не підставі вищезазначеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 42810,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, стосовного порушення Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, колегія відзначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Головна Мануфактура" на рішення Господарського суду міста м. Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста м. Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста м. Києва від 18.09.2020 у справі №910/8554/20.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай