РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2020Справа № 910/9146/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Юніком" (49005, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, будинок 28А; ідентифікаційний код: 23647276)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 2 352 220, 00 грн,

Представники сторін:

від позивача: Колодочка Г.В.

від відповідача: Пегза К.К.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Юніком" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 352 220, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з огляду на те, що відповідачем неналежним чином були виконані договірні зобов`язання, а саме не було надано Приватному акціонерному товариству "Юніком" реквізити кінцевих одержувачів продукції за рознарядкою № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017, яка підлягала поставці за вказаною рознарядкою та не надане (не направлено) позивачу рознарядок на постачання світильників місцевого освітлення у кількості 1048, що призвело до неможливості відвантаження ним продукції.

Як про це вказує позивач необґрунтоване не надання вказаних реквізитів Приватному акціонерному товариству "Юніком" та не надання рознарядок на постачання світильників місцевого освітлення, свідчить про односторонню зміну умов договору шляхом відмови відповідача від правочину в цій частині, оскільки, позивач був готовий здійснити поставку партії продукції, визначеної у специфікаціях до договору та розраховував на виконання Акціонерним товариством "Українська залізниця" обумовлених зобов`язань за договором.

Відтак, позивач вказує, що означене вище станом на 01.04.2018 спричинило збитки у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди), на який Приватне акціонерне товариство "Юніком" мало право розраховувати у разі належного виконання відповідачем договірних зобов`язань на загальну суму 2 352 220, 00 грн, з яких 1 482 380, 00 грн - за не надання відповідачем реквізитів кінцевих одержувачів та 869 840, 00 грн - за не направлення рознарядок.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 29.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.09.2020.

07.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2020.

Судове засідання 21.10.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 справу призначено до розгляду на 25.11.2020.

У судовому засіданні 25.11.2020 оголошено перерву до 09.12.2020.

У судовому засіданні 09.12.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення закупівлі продукції шляхом використання електронної системи закупівель згідно з Законом України "Про публічні закупівлі" 16.06.2017 між Приватним акціонерним товариства "Юніком" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-02217-01 за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання (п. 13.7. договору).

Згідно пункту 5.1. договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року).

Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 а саме, п. 1 включено до договору № ЦЗВ-03-02217-01 специфікацію № 2 на суму: 2 127 440, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 425 488,00 грн, що разом становить 2 552 928,00 грн.

Згідно п. 2 угоди п. 4.3. договору № ЦЗВ-03-0221701 викладено в наступній редакції: "Загальна сума даного договору складає: 12 772 760, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 2 554 552, 00 грн, що разом становить - 15 327 312, 00 грн.

Пункт 13.7. договору поставки викладено в редакції: "Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2018. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання" (п. 3 угоди).

Позивач зазначає, що протягом строку дії цього договору відповідачем було направлено позивачу 6 рознарядок на поставку продукції на загальну суму 12 774 384, 00 грн. з ПДВ, з яких, 5 рознарядок Приватним акціонерним товариством "Юніком" були виконані у повному обсязі на загальну суму 8 423 688,00 грн. з ПДВ, а саме: № ЦЗВ-20/2685 від 04.07.2017 на суму 1 002 820,00 грн., ПДВ - 200 564, 00 грн, разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн., № ЦЗВ-20/3015 від 28.07.2017 на суму 1 079 960,00 грн., ПДВ - 215 992, 00 грн., разом з ПДВ - 1 295 952,00 грн., № ЦЗВ-20/3960 від 22.09.2017 на суму 1 157 100,00 грн., ПДВ - 231 420, 00 грн, разом з ПДВ - 1 388 520,00 грн., № ЦЗВ-20/4253 від 09.10.2017 на суму 1 002 820 грн., ПДВ - 200 564,00 грн., разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн., № ЦЗВ-20/5363 від 21.11.2017 на суму 2 777 040,00 грн., ПДВ - 554 408, 00 грн., разом з ПДВ - 3 332 448,00 грн.

Водночас, позивач зазначає, що шоста рознарядка № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 на суму 3 625 580,00 грн., ПДВ - 725 116,00 грн, разом з ПДВ - 4 350 696,00 грн., не була виконана Приватним акціонерним товариством "Юніком" внаслідок порушення відповідачем вимог пункту 5.3. договору, яким на останнього покладено обов`язок визначення кінцевого одержувача продукції із зазначенням у рознарядці його реквізитів.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 шляхом односторонньої відмови від його виконання а саме, в частині не зазначення у рознарядці кінцевого одержувача продукції із його реквізитами, що за твердженнями позивача не дозволило йому здійснити передбачену договором поставку продукції на загальну суму 3 625 580, грн., ПДВ - 725 116, 00 грн, а разом з ПДВ - 4 350 696, 00 грн., згідно рознарядки № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 на суму 4 350 696, 00 грн, що у свою чергу спричинили Приватному акціонерному товариству "Юніком" станом на 01.04.2018 збитки у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди) на загальну суму 2 352 220,00 грн., з яких 1 482 380,00 грн. - за не надання відповідачем реквізитів кінцевих одержувачів та 869 840,00 грн. - за не направлення рознарядок.

У поданому відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступних підстав:

- п. 5.3. не покладає на відповідача жодних обов`язків, визначаючи лише умови та терміни постачання продукції. Відповідач зазначає, що згідно абз. 5 п. 5.2. договору замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника;

- позивачем не надано жодного доказу, що міг би вказувати на доходи, які Приватне акціонерного товариства "Юніком" могло б реально одержати у випадку отримання рознарядки на залишок продукції за договором поставки (1048 одиниць).

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1. договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року).

Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.

Згідно п. 5.2. договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті (E-mail) постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (E-mail) замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.

Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Матеріальні витрати, що виникли при поверненні продукції, яка не була письмово заявлена, покладається на постачальника.

Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (ненадання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника.

За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов`язково повідомляється постачальнику.

Положеннями п. 5.3. сторонами визначено, що датою поставки продукції вважається дата прийняття цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені у рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що протягом строку дії даного договору відповідачем було направлено позивачу 6 рознарядок на поставку продукції на загальну суму 12 774 384, 00 грн. з ПДВ, з яких, 5 рознарядок Приватним акціонерним товариством "Юніком" були виконані у повному обсязі на загальну суму 8 423 688,00 грн. з ПДВ, а саме: № ЦЗВ-20/2685 від 04.07.2017 на суму 1 002 820,00 грн., ПДВ - 200 564, 00 грн, разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн., № ЦЗВ-20/3015 від 28.07.2017 на суму 1 079 960,00 грн., ПДВ - 215 992, 00 грн., разом з ПДВ - 1 295 952,00 грн., № ЦЗВ-20/3960 від 22.09.2017 на суму 1 157 100,00 грн., ПДВ - 231 420, 00 грн, разом з ПДВ - 1 388 520,00 грн., № ЦЗВ-20/4253 від 09.10.2017 на суму 1 002 820 грн., ПДВ - 200 564,00 грн., разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн., № ЦЗВ-20/5363 від 21.11.2017 на суму 2 777 040,00 грн., ПДВ - 554 408, 00 грн., разом з ПДВ - 3 332 448,00 грн.

Позивач зазначає, що шоста рознарядка № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 на суму 3 625 580,00 грн., ПДВ - 725 116,00 грн, разом з ПДВ - 4 350 696,00 грн., не була виконана Приватним акціонерним товариством "Юніком" внаслідок порушення відповідачем вимог пункту 5.3. договору, яким на останнього покладено обов`язок визначення кінцевого одержувача продукції із зазначенням у рознарядці його реквізитів.

Так, судом встановлено, що позивачем в якості доказів до позовної заяви надано розпорядку № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 на суму 3 625 580,00 грн., ПДВ - 725 116,00 грн, разом з ПДВ - 4 350 696,00 грн.

В означеній рознарядці Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" підтвердило готовність до прийняття продукції в кількості 1 786 шт. Також було зазначено, що реквізити кінцевих вантажоодержувачів буде повідомлено додатково.

Із штампу вхідної кореспонденції вбачається, що рознарядка № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 була отримана позивачем 09.01.2018 вх. № 8-Уста У/УКПВ.

Суд звертає увагу, що абз. 2 п. 5.2. договору на постачальника покладено обов`язок протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (E-mail) замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.

Втім, сам позивач в порушення абз. 2 п. 5.2. договору звернувся до "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з листом в якому зазначив про готовність до постачання товару - "Світильник місцевого освітлення Ю.03.11.040" в кількості 1 048 штук. за вих. № 43-УКПВ від 31.01.2018, який було надіслано засобами електронного зв`язку 01.02.2018.

При цьому, суд акцентує увагу та тому, що крім того, що позивачем не було повідомлено відповідача, як це встановлено п. 5.2. договору протягом доби про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни та ще й повідомивши з порушенням строку, позивачем було відзначено про готовність поставки товару в кількості 1 048, тобто в меншій кількості, аніж визначено у рознарядці № ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 - 1 786 шт.

Як про це вказує відповідач та що у свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами 26.12.2017 філія "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулася до профільного Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення з проханням проінформувати щодо можливості закупівлі продукції - світильник місцевого освітлення в кількості 1 786 штук для виконання КВР пасажирських вагонів в умовах депо у 2018 році.

Листом заступника директора Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення № ЦЛ-17/103 від 16.01.2018 відповідачу було направлено відкоригований специфікований план централізованого забезпечення з визначенням номенклатури в кількісних та вартісних показниках капітальних інвестицій для виконання КВР перехідних з 2017 року пасажирських вагонів (далі - план), в якому кількість світильників місцевого освітлення (7511000) складала 684 одиниці.

Суд зазначає, що 10.01.2018 позивачем було здійснено поставку необхідної (згідно плану) кількості світильників (684 шт.), що підтверджує наявний в матеріалах справи акт № 07.

Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідача, що станом на початок січня 2018 року, в розрізі постачання даної номенклатури продукції, показники плану було виконано в повному обсязі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відтак, позивач вказує, що внаслідок невиконання та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017, Приватним акціонерним товариством "Юніком" не було поставлено відповідачу продукцію та не одержано дохід від її реалізації на загальну суму 5 753 020,00 грн. (з яких: 3 625 580,00 грн. - внаслідок ненадання відповідачем інформації щодо реквізитів вантажоодержувача згідно поданої рознарядки № ЦЗВ-20/6457 ВІД 30.12.2017 та 2 127 440,00 грн. - внаслідок ненадання Відповідачем рознарядок на поставку), крім того ПДВ 20% - 1 150 604,00 грн., а разом з ПДВ - на загальну суму 6 903 624,00 грн., що станом на 01.04.2018, як про це стверджує позивач й спричинило йому збитки у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди) на загальну суму 2 352 220,00 грн. (з яких: 1 482 380,00 грн. - внаслідок ненадання відповідачем інформації щодо реквізитів вантажоодержувача згідно поданої рознарядки та 869 840,00 грн. - внаслідок ненадання рознарядок на поставку).

Разом з тим, позивач стверджує, що неодержаний прибуток у вище зазначеній сумі Приватне акціонерне товариство "Юніком" могло і повинно було отримати, адже, на виконання договору поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 ним було укладено договір підряду № ПОД-01/000005 від 14.12.2017 на виготовлення світильників з постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче підприємство "Квазар" на загальну суму 3 400 000, 00 грн, і тільки, як про це вказує позивач неправомірні дії з боку відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила Приватне акціонерне товариство "Юніком" можливості отримати такий прибуток, так як вказану продукцію, внаслідок її специфічності застосування та монопольного становища відповідача як покупця такої продукції на ринку закупівель, позивач не міг продати більш нікому, крім відповідача.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Верховний суд України у своїй постанові від 09.12.2014 у справі № 3-188гс14 зазначив, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.08.2020 у справі № 910/15883/14.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 614 Цивільного кодексу України).

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані (за вирахуванням затрат).

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц.

Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється позивачем. Отже, звертаючись із позовом про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які б безспірно підтверджували їх розмір. Дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) з огляду на реальність їх характеру має суттєве значення для правильного вирішення спору, виходячи із предмета і підстав цього позову.

У той же час, судом враховано, що у відповідності до приписів ст. 142 ГК України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

За таких обставин, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Водночас, суд вказує, що посилання позивача на договір підряду ПОД-01/000005 від 14.12.2017 на виготовлення та поставку продукції, виконання робіт, послуг по технічній документації, яка містить ноу-хау (знання, досвід, секрети виробництва, яким володіє замовник), далі ТД, що належить замовнику, що був укладений між Приватним акціонерним товариством "Юніком" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче підприємство "Квазар" та лист від 03.04.2018 № 76/5 "Щодо втрати чинності Специфікації № 1/2018 від 03.01.2018 року", жодним чином не підтверджує наявність понесених позивачем збитків (упущеної вигоди) від припинення взаємовідносин з підрядником, сплати будь яких господарських чи фінансових санкцій за ненадання Приватним акціонерним товариством "Юніком" замовлень на Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче підприємство "Квазар".

Разом з тим, суд відзначає, що з договору підряду ПОД-01/000005 від 14.12.2017 ніяким чином не вбачається за можливе встановити його пов`язаність з договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017, зокрема, останній має цілком відмінний предмет та взагалі не містить посилань ані на призначення виготовленої продукції, ані на суб`єкта її подальшого спрямування.

За таких обставин, говорити про наявність "збитків" постачальника у вигляді упущеної вигоди без надання жодного доказу, який міг би вказувати на доходи, які б позивач міг би реально одержати у випадку отримання рознарядки на залишок продукції за договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 (зокрема 1048 одиниць) не вбачається за можливе.

Крім того, суд вказує, що з огляду на наявність в матеріалах справи листа заступника директора Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення № ЦЛ-17/103 від 16.01.2018 з відкоригованим специфікованим планом централізованого забезпечення з визначенням номенклатури в кількісних та вартісних показниках капітальних інвестицій для виконання КВР перехідних з 2017 року пасажирських вагонів, в якому кількість світильників місцевого освітлення (7511000) складала 684 одиниці, та враховуючи, що 10.01.2018 позивачем було здійснено поставку необхідної (згідно плану) кількості світильників (684 шт.), що підтверджує наявний в матеріалах справи акт № 07, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправності поведінки особи, саме стосовно прийнятого рішення, як і не доведено протиправності такого рішення у доктрині імперативних норм, або санкціонованих законом умов договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Щодо тверджень позивача щодо стягнення упущеної вигоди, які зокрема базуються на розрахунку можливого прибутку а саме - 1 482 380,00 грн., у разі надання відповідачем інформації щодо реквізитів вантажоодержувача згідно поданої рознарядки та 869 840,00 грн. у разі надання рознарядок на поставку, то за висновками суду такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач надав інформацію щодо реквізитів вантажоодержувача та рознарядки на поставку.

Разом з тим, суд відзначає, що позивачем окрім листа за вих. № 43-УКПВ від 31.01.2018 адресованого "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про готовність до постачання товару - "Світильник місцевого освітлення Ю.03.11.040" в кількості 1 048 штук., з проханням в ньому повідомити реквізити кінцевих вантажоодержувачів на поставку товару, більш не надано жодних доказів у підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання доходу.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали справи не місять документів, які б беззастережно підтверджували реальну можливість отримання Приватним акціонерним товариством "Юніком" грошових сум у разі здійснення відповідачем поставки товару за договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 саме у розмірі визначеної позивачем "упущеної вигоди" в сумі 2 352 220, 00 грн.

Також позивачем не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та неодержанням позивачем доходу,

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів збитків у вигляду неодержаного прибутку (втраченої вигоди) в розмірі 2 352 220, 00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Юніком" (49005, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, будинок 28А; ідентифікаційний код: 23647276) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) про стягнення 2 352 220, 00 грн - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 18.12.2020

Суддя Д.О. Баранов