РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2020Справа № 910/13081/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВЕ ОБЛАДНАННЯ ПАЛИВНО-ЕНЕРГЕТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА"

про стягнення 383 695, 90 грн

за участю представників:

від позивача: Кошалковська Н.В.

від відповідача: Ільяшов Б.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВЕ ОБЛАДНАННЯ ПАЛИВНО-ЕНЕРГЕТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про стягнення 383 695, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №0312 від 03.12.2018.

31.08.2020 позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВЕ ОБЛАДНАННЯ ПАЛИВНО-ЕНЕРГЕТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ" надійшла до Господарського суду міста Києва та результаті автоматизованого розподілу матеріалів була передана судді Карабань Я.А.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/152 від 28.09.2020, у зв`язку з лікарняним судді Карабань Я.А., призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи №910/13081/20, зареєстрованих за вхідним № 13081/20.

У результаті автоматизованого розподілу матеріалів позовної заяви по справі №910/13081/20 позов передано на розгляд судді Гулевець О.В.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.10.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13081/20, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

15.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив від відповідача, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що між сторонами було змінено порядок оплати наданих послуг, оскільки позивач надав послуги в умовах відсутності 100% предоплати.

15.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про розгляд справи № 910/13081/20 у порядку загального позовного провадження відмовлено, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання у справі на 10.11.2020.

26.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відповідь на відзив, в якій позивач повідомив, що між сторонами не було домовленостей про зміну порядку оплати наданих послуг за договором №0312 від 03.12.2018. Також, позивач не заперечив проти виконання відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості, однак така оплата була здійснена з порушенням строків та умов договору.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2020 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 10.11.2020 представник відповідача надав пояснення по суті заперечень на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та заявив клопотання про відкладення розгляду справи по суті для подання письмової заяви про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 10.11.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 08.12.2020, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

01.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2020 надав пояснення по суті позовних вимог та письмові пояснення для долучення до матеріалів справи, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.12.2020 надав пояснення по суті заперечень на позов, підтримав заяву про застосування строку позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" (клієнт, відповідач) укладений договір транспортно-експедиторського обслуговування №0312 (далі - договір), відповідно до умов якого клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в Заявці на перевезення (далі за текстом договору «Заявка»). В суму доручення включено витрати експедитора на виконання доручення клієнта, а також його винагороду.

У відповідності до п. 2.3. договору заявки, узгоджені сторонами, регулюють взаємовідносини сторін щодо кожного окремого доручення клієнта. В Заявках можуть відображатися також інші істотні умови щодо перевезення вантажу клієнта, що не були обумовлені сторонами в момент підписання даного договору. Заявки є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно із п. 4.1. договору клієнт здійснює 100% попередньої оплати в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документа (залізничної накладної) на навантажений рейс/ дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу).Сторони домовились, що вважати, що рахунок визнається належним чином пред`явлений до оплати з моменту його відправлення експедитором клієнту, по електронній пошті або засобами факсимільного зв`язку. Після фактичного отримання послуг клієнт не має права посилатися на неотримання рахунку від експедитора, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості.

За змістом пункту 4.3. договору вартість доручення клієнта погоджується сторонами в Заявці та або Протоколі погодження договірної ціни. В суму доручення включено витрати на виконання доручення клієнта, а також плата експедитору з урахуванням ПДВ. За фактом виконання доручення сторін підписують Акт виконаних робіт.

Відповідно до пункту 4.4. договору загальна сума договору визнається як загальна вартість послуг виданих клієнту згідно Актів виконаних робіт.

Датою надання послуг за цим договором є дата складання Акту надання послуг. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок експедитора. (п. 4.5., п 4.9. договору).

У відповідності до п. 3.2.1. договору для виконання експедитором доручення, згідно цього договору, клієнт зобов`язується надавати експедитору Заявку на перевезення вантажів, не пізніше ніж за 7 (сім) діб до дати подачі рухомого складу, з визначенням маршруту перевезення та повними відомостями про вантаж.

Відповідач зобов`язався своєчасно здійснювати оплату згідно умов договору, а також відшкодовувати додаткові витрати, понесені експедитором в зв`язку виконанням даного договору: платежі та збори, не враховані при узгодженні вартості перевезення, пов`язаних із транспортно-експедиційним обслуговуванням, та необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу; додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу; витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами, нараховані залізницею (п. 3.2.6. договору).

За змістом п. 3.2.26 договору протягом 10 робочих днів з дати отримання від експедитора акту надання послуг та звіту до нього клієнт зобов`язується їх розглянути, підписати та один примірник підписаного акту надання послуг та звіту до нього разом з оригіналом Заявки повернути експедитору. У разі наявності зауважень, підписати відповідний акт надання послуг та звіт до нього із зауваженнями і повернути їх експедитору у вказаний строк разом з оригіналом заявки.

У разі відсутності письмових зауважень клієнта до акту надання послуг та/або звіту до нього після закінчення 10 робочих днів з дати отримання ним відповідного акту надання послуг та звіту до нього акт надання послуг та/або звіт до нього вважаються прийнятими клієнтом, а послуги обумовлені ними наданими експедитором в повному обсязі, належним чином відповідно до вимог клієнта та підлягають сплаті клієнтом експедитору.

Відповідно до п. 6.12 договору, сторонами погоджено, що у разі порушення строків оплати послуг, що надаються експедитором клієнту за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених експедитором в інтересах клієнта), клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості несплачених в строк послуг, передбачених договором за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у Клієнта у випадку надсилання йому експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом експедитора.

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2019. За відсутності до спливання строку цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовжений на кожний наступний календарний рік (12 місяців) (п. 11.1 договору).

Згідно заявок відповідача на організацію перевезення вантажу, а саме: № 1 від 02.01.2019; № 2 від 01.03.2019; № 3 від 12.03.2019; № 4 від 12.03.2019; № 5 від 15.03.2019; № 6 від 01.04.2019; № 7 від 01.04.2019; № 8 від 01.04.2019; № 9 від 01.04.2019; № 10 від 01.04.2019 позивачем було надано послуги з транспортно-експедиційного обслуговування на загальну суму 1 659 640,82 грн, що підтверджується актами надання послуг:

- № 1 від 31.01.2019, додатком №1 до акту надання послуг № 1 від 31.01.2019 року на суму 49 866,00 грн;

- № 1 від 29.03.2019 на суму 2 600,00 грн;

- № 2 від 29.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 2 від 29.03.2019 року на суму 20 120,32 грн;

- № 3 від 31.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 3 від 31.03.2019 року на суму 20 437,50 грн;

- № 4 від 31.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 4 від 31.03.2019 року суму 287 555,00 грн;

- № 2 від 23.04.2019 на суму 18 200,00 грн;

- № 5 від 23.04.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 5 від 23.04.2019 року на суму 40 785,00 грн;

- № 6 від 31.04.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 6 від 30.04.2019 року на суму 1 059 054,00 грн;

- № 5 від 31.05.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 5 від 31.05.2019 року на суму 161 028,00 грн.

Позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" надано послуги відповідно до умов договору та відповідачу надані рахунки на оплату, а саме: №233 від 31.01.2019 на суму 49 866,00 грн, № 257 від 29.03.2019 на суму 2 600,00 грн, № 258 від 29.03.2019 на суму 20 120,32 грн, № 262 від 31.03.2019 на суму 20 437,50 грн, № 263 від 31.03.2019 на суму 287 555,00 грн, № 281 від 23.04.2019 на суму 18 200,00 грн, № 282 від 23.04.2019 на суму 40 785,00 грн, № 287 від 30.04.2019 на суму 1 059 054,00 грн, № 6 від 01.04.2019 на суму 161 028,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що станом на 18.12.2019 відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку із чим станом на 18.12.2019 утворилась заборгованість у розмірі 1 659 640,82 грн, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 18.12.2019.

Відповідачем на виконання умов договору здійснено сплату заборгованості 14.08.2020 на суму 32 804,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням №178 та 18.08.2020 на суму 1 626 836,71 грн, що підтверджується платіжним дорученням №557.

Оскільки відповідач здійснив оплату наданих послуг з порушенням строків, передбачених договором №0312 від 03.12.2018, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача пені у розмірі 276 936,89 грн, інфляційних збитків у розмірі 41 799,32 грн, 3% річних у розмірі 64 959,69 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Згідно із ч.1 ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що відповідачем сплачені послуги на загальну суму 1 659 640,82 грн з порушенням строків передбачених договором №0312 від 03.12.2018.

Як підтверджено матеріалами справи між сторонами узгоджено заявки на організацію перевезення вантажу: № 1 від 02.01.2019; № 2 від 01.03.2019; № 3 від 12.03.2019; № 4 від 12.03.2019; № 5 від 15.03.2019; № 6 від 01.04.2019; № 7 від 01.04.2019; № 8 від 01.04.2019; № 9 від 01.04.2019; № 10 від 01.04.2019.

У відповідності до п. 4.5. договору датою надання послуг за цим договором є дата складання акту надання послуг.

Пунктом п. 3.2.26 договору сторонами погоджено, що у разі відсутності письмових зауважень клієнта до акту надання послуг та/або звіту до нього після закінчення 10 робочих днів з дати отримання ним відповідного акту надання послуг та звіту до нього акт надання послуг та/або звіт до нього вважаються прийнятими клієнтом, а послуги обумовлені ними наданими експедитором в повному обсязі, належним чином відповідно до вимог клієнта та підлягають сплаті клієнтом експедитору.

Надання позивачем послуг на загальну суму 1 659 640,82 грн відповідачу на виконання умов договору №0312 від 03.12.2018 та заявок на організацію перевезення вантажу підтверджується актами надання послуг: № 1 від 31.01.2019, додатком №1 до акту надання послуг № 1 від 31.01.2019 року на суму 49 866,00 грн; № 1 від 29.03.2019 на суму 2 600,00 грн; № 2 від 29.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 2 від 29.03.2019 року на суму 20 120,32 грн; № 3 від 31.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 3 від 31.03.2019 року на суму 20 437,50 грн; № 4 від 31.03.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 4 від 31.03.2019 року суму 287 555,00 грн; № 2 від 23.04.2019 на суму 18 200,00 грн; № 5 від 23.04.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 5 від 23.04.2019 року на суму 40 785,00 грн; № 6 від 31.04.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 6 від 30.04.2019 року на суму 1 059 054,00 грн; № 5 від 31.05.2019, додатком № 1 до акту надання послуг № 5 від 31.05.2019 року на суму 161 028,00 грн.

Умовами договору сторони погодили, що відповідач здійснює 100% попередньої оплати в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документа (залізничної накладної) на навантажений рейс/ дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу).Сторони домовились, що вважати, що рахунок визнається належним чином пред`явлений до оплати з моменту його відправлення експедитором клієнту, по електронній пошті або засобами факсимільного зв`язку. Після фактичного отримання послуг клієнт не має права посилатися на неотримання рахунку від експедитора, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості (п. 4.1. договору).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідно до умов договору та виставлених рахунків на оплату, відповідач повинен був здійснити оплату наданих послуг:

-за актом надання послуг № 1 від 31.01.2019 та рахунком на оплату № 233 від 31.01.2019 в строк до 05.02.2019;

-за актом надання послуг № 1 від 29.03.2019 та рахунком на оплату № 257 від 29.03.2019 в строк до 03.04.2019;

-за актом надання послуг № 2 від 29.03.2019 та рахунком на оплату № 258 від 29.03.2019 в строк до 03.04.2019;

-за актом надання послуг № 3 від 31.03.2019 та рахунком на оплату № 262 від 31.03.2019 в строк до 05.04.2019;

-за актом надання послуг № 4 від 31.03.2019 та рахунком на оплату № 263 від 31.03.2019 в строк до 05.04.2019;

-за актом надання послуг № 2 від 23.04.2019 та рахунком на оплату № 281 від 23.04.2019 в строк до 29.04.2019;

-за актом надання послуг № 5 від 23.04.2019 та рахунком на оплату № 282 від 23.04.2019 в строк до 29.04.2019;

-за актом надання послуг № 6 від 31.04.2019 та рахунком на оплату № 287 від 30.04.2019 в строк до 06.05.2019;

-за актом надання послуг № 5 від 31.05.2019 та рахунком на оплату №302 від 31.05.2019 в строк до 05.06.2019.

Як підтверджено наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями №178 від 14.08.2020 та №557 від 18.08.2020, відповідачем було порушено строки сплати наданих позивачем послуг за договором №0312 від 03.12.2018, а саме сплачено заборгованість у розмірі 32 804,11 грн - 14.08.2020 та у розмірі 1 626 836,71 грн - 18.08.2020.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання з оплати наданих послуг у повному обсязі, але з порушенням встановленого договором строку.

Посилання відповідача на те, що сторонами за взаємною згодою змінено порядок оплати наданих послуг, оскільки позивач надав послуги в умовах відсутності 100% передплати, визнаються судом безпідставними з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами внесення змін до договору та укладення додаткових угод щодо визначення нового порядку оплати наданих послуг, водночас позивач заперечує щодо зміни порядку оплати. Більш того, у п. 11.3 договору сторонами визначено, що зміни та доповнення до договору №0312 від 03.12.2018 мають юридичну чинність лише за умови їхнього підписання сторонами з прикладанням печатки.

Доводи відповідача про те, що позивачем жодних вимог чи претензій не заявлено, спростовуються наявною у матеріалах справи претензією за вих.№ 05-03-20/1 від 05.03.2020 про сплату основної суми боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних за договором №0312 від 03.12.2018, а також копією експрес-накладної №1126 від 06.03.2020.

Таким чином, відповідачем доводів позивача щодо прострочення сплати боргу за надані послуги належними та достатніми доказами не спростовано. Факт прострочення сплати за надані позивачем послуги підтверджений матеріалами справи.

У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, то позивач правомірно здійснив нарахування інфляційних збитків та 3% річних.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За змістом п. 6.12 договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати послуг, що надаються експедитором клієнту за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених експедитором в інтересах клієнта), клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості несплачених в строк послуг, передбачених договором за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у Клієнта у випадку надсилання йому експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом експедитора.

Оскільки факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем належними доказами, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано здійснено нарахування пені на підставі п. 6.12. договору.

Водночас відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 29.08.2020 (дата направлення відповідно до поштового конверту), то позовні вимоги про стягнення пені, що нарахована позивачем за період з 03.04.2019 по 28.08.2019 заявлено із пропуском позовної давності, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з позовом, позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом посилаючись на ст. 119 ГПК України.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на для звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про наступне.

Так, суд відзначає, що статтею 119 ГПК України врегульований загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків та передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пунктом 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", а саме п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення закріплено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з огляду на обставини, визначені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" дійсно учасники справи могли звертатися із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку до 06.08.2020. Однак, як вбачається з клопотання позивачем заявлено про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні відповідного клопотання.

При цьому, позивач в клопотанні посилається на обмеження в період карантину відносно доступу до офісного приміщення.

Разом з тим, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Отже, суд зазначає, що перехід працівників позивача на дистанційну форму праці не є безумною перешкодою у реалізації ним своїх прав на звернення до суду з позовом, а тому відхиляє доводи позивача в цій частині.

Разом з цим, здійснивши розрахунок пені, судом встановлено, що сума пені, нарахована за період з 29.08.2019 по 03.10.2019 на підставі рахунку №257 від 29.03.2019 становить 85,19 грн, за період з 29.08.2019 по 03.10.2019 на підставі рахунку №258 від 29.03.2019 становить 659,29 грн, за період з 29.08.2019 по 03.10.2019 на підставі рахунку №262 від 31.03.2019 становить 669,68 грн, за період з 29.08.2019 по 03.10.2019 на підставі рахунку №263 від 31.03.2019 становить 9422,19 грн, за період з 29.08.2019 по 28.10.2019 на підставі рахунку №281 від 22.04.2019 становить 1003,74 грн, за період з 29.08.2019 по 28.10.2019 на підставі рахунку №282 від 23.04.2019 становить 2249,32 грн, за період з 29.08.2019 по 05.11.2019 на підставі рахунку №287 від 30.04.2019 становить 65603,32 грн, за період з 29.08.2019 по 05.12.2019 на підставі рахунку №302 від 05.12.2019 становить 14077,82 грн.

Таким чином, за розрахунком суду за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що загальна сума пені становить 93 770,55 грн, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши перерахунок 3% річних у межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 64 680,74 грн, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині частково.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Також, здійснивши перерахунок інфляційних збитків, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні збитки у сумі 38 379,46 грн, а тому вимоги позивача суд задовольняє частково.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВЕ ОБЛАДНАННЯ ПАЛИВНО-ЕНЕРГЕТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про стягнення пені у розмірі 93 770,55 грн, інфляційних збитків у розмірі 38 379,46 грн, 3% річних у розмірі 64 680,74 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за позовом покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" (03066, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА МАКСИМОВИЧА, будинок 26, ПОВЕРХ 1, приміщення 220; ідентифікаційний код 41688606) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВЕ ОБЛАДНАННЯ ПАЛИВНО-ЕНЕРГЕТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ" (04073, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИРЕЦЬКА, будинок 49-Г, ідентифікаційний код 36379704) пеню у розмірі 93 770,55 грн, інфляційні збитки у розмірі 38 379,46 грн, 3% річних у розмірі 64 680,74 грн та судовий збір у розмірі 2 952,46 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.12.2020

Суддя О.В. Гулевець