ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. Справа№ 911/954/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Гуньці О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бігун Наталії Степанівни на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2019 (повний текст підписано 08.02.2019)

у справі № 911/954/18 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгвартранс"

до Фізичної особи-підприємця Бігун Наталії Степанівни

3-тя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Провідна"

про стягнення 70 956,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгвартранс» звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-підприємець Бігун Наталія Степанівна про стягнення 70 956 грн. 40 коп., з яких: 65 402 грн. 17 коп. - збитки; 4 436 грн. 12 коп. - інфляційні втрати; 1 118 грн. 11 коп. - 3% річних.

Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, позивач просив стягнути з відповідача 74 674,18 грн., з яких: 65 402,17 грн.- збитки за наслідками ДТП; 7041,17 грн. інфляційні втрати; 2 230,84 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої водієм автомобіля, що належить відповідачу, ТОВ «Інгвартранс» зазнало збитків внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та вантажу, що перевозився в ньому.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав первинних документів, які підтверджують реальний розмір заподіяної шкоди його транспортному засобу під час ДТП.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.01.2019 у справі №911/954/18 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бігун Наталії Степанівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгвартранс" 65402,17 грн. боргу, 7041,17 грн. інфляційних втрат, 2230,84 грн. трьох відсотків річних, 4290,00 грн. витрат на проведення експертизи, 1762,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності та обгрунтованості звявлених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. №09.1-04.2/2330/19 від 25.03.2019 Північного апеляційного господарського суду), в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована прийняттям оскаржуваного рішення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Апелянт вказує на те, що:

- позивач не підтвердив збитки, завдані внаслідок пошкодження вантажу;

- суд в порушення вимог ст.76 ГПК України, не обґрунтовуючи необхідність та не мотивуючи таку свою дію, визнав належним доказ (акт невідповідності продукції від 14.01.2017), що призвело до задоволення позову про стягнення 14 384, 70 грн.,

- інша частина позовних вимог була обґрунтована не первинними документами, що засвідчують факт здійснення господарської операції з придбання запасних частин та проведення ремонтних робіт, а документами, термін дії яких минув;

- розмір позовних вимог на ремонт задньої частини транспортного засобу є завищеним, оскільки такий ремонт в рази перевищує ринкову вартість цілого транспортного засобу;

- відповідач надав суду письмовий бухгалтерський документ іншого суб`єкта господарської діяльності (рахунок від 27.06.2018 станції технічного обслуговування - ТОВ «Журавлина ЛТД»), відповідно до якого ціна аналогічних ремонтних робіт в 2 рази є нижчою від ціни, яку, ніби-то, заплатив позивач, однак суд письмове пояснення відповідача не спростував, причини відмови не обґрунтував, у своєму рішенні не мотивував;

- представник позивача неодноразово наголошував, що між позивачем та третьою особою є зловмисна домовленість про спільні дії проти відповідача, оскільки страхова компанія оперативно надає позивачу всі необхідні документи та матеріали, натомість відповідачу відмовляє, обмежуючись письмовим висловленням «своєї глибокої поваги»;

- страховий поліс від 26.01.2016 та Угода про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування від 20.06.2017 у своїй сукупності спростовують вимоги позивача, являються імперативними доказами по відношенню до будь-яких доказів та мають абсолютну перевагу перед будь-якими твердженнями позивача;

- суд не вказує на дії, які вчинив позивач у страховика, щоб отримати страхову виплату;

- суд всупереч вимогам ч.4 ст.238 ГПК України не мотивував надання переваги доказам позивача перед доказами відповідача, не надав мотивованої оцінки жодному аргументу відповідача;

- апелянт наполягає на тому, щоб аргументи та докази, викладені у його відзиві на позов від 18.06.2018, письмових поясненнях та запереченнях проти задоволення позовних вимог позивача (за результатами ознайомлення з матеріалами справи) від 27.06.2018, заяві про залучення до участі у справі третьої особи, письмових поясненнях (запереченнях) щодо нікчемності висновку експерта від 20.12.2018, узагальнень правової позиції від 04.01.2019 знайшли своє відображення у судовому рішенні в порядку, визначеному ч.4 ст.238 ГПК України;

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги, зазначає, що твердження апелянта були обґрунтовано спростовані в суді першої інстанції позивачем відповідними поясненнями та доказами.

У відповіді на відзив відповідач не погоджується з запереченнями позивача, наполягає на доводах своєї апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до останнього витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 у справі №910/16716/18 відкрито апеляційне провадження колегією суддів у визначеному складі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.01.2017 о 6 год. 20 хв. в Баришівському районі Київської області на 57 км. а/д Київ-Харків сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля «DAF» (р.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «MERSEDES» (р.н. НОМЕР_2 ) з напівпричепом марки «Krone» (р.н. НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 .

08.02.2017 року постановою Баришівського районного суду Київської області у адміністративній справі №355/57/17 винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «DAF» (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , який на момент ДТП був працівником ФОП Бігун Н.С.

За наслідками ДТП було пошкоджено напівпричіп марки «Krone» (р.н. НОМЕР_3 ), який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Інгвартранс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (серії « НОМЕР_7), а також вантаж, який перевозився у відповідному напівпричепі.

Сума завданих збитків щодо ремонту напівпричепа марки «Krone» (р.н. НОМЕР_3 ) та купівлю деталей склала 100 017, 47 грн., що підтверджується рахунком № П01700017 від 28.02.2017 ТОВ «Полтава Скан» на суму 55 445,47 грн.; платіжним дорученням №1436 від 03.04.2017; рахунком-фактурою ФОП « ОСОБА_3 » №ПА-0000002 від 06.02.2017 року; платіжним дорученням №1437 від 03.04.2017, а також висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 099/10-18 від 01.11.2018, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, в результаті ДТП 12.01.2017 року було пошкоджено вантаж, який знаходився у напівпричепі марки «Krone» (р.н. НОМЕР_3 ), у зв`язку з чим ТОВ «Інгвартранс» (перевізник) на виконання вимог претензії ТОВ «Укролія» від 05.05.2017 за вих. №176 та на виконання вимог Договору перевезення вантажів №5008, відшкодувало збитки на загальну суму 14 384, 70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №316 від 25.07.2017, копія якого міститься в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладені обставини, загальний розмір матеріального збитку, спричинений ТОВ «Інгвартранс» внаслідок ДТП склав: 100 017, 47 грн. вартість відновлювального ремонту напівпричепа та 14 384, 70 грн. вартість пошкодженого вантажу, що разом складає 114 402, 17 грн.

Факт перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з Відповідачем підтверджується постановою Баришівського районного суду Київської області по адміністративній справі №355/57/17, в якій зазначено місце роботи винуватця ДТП - ОСОБА_4 .

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії «РСА» № НОМЕР_5 , автомобіль марки «ДАФ» (р.н. НОМЕР_1 ) під керуванням винуватця ДТП належить на праві власності ОСОБА_4 (Відповідач), що також підтверджується інформацією зазначеною у страховому полісі АІ №8293639.

Оскільки цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «DAF» (р.н. НОМЕР_1 ) було застраховано у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу АІ №8293639, страховиком відповідача було відшкодовано позивачу спричинені в наслідок ДТП збитки частково, в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 49 000,00 грн., у зв`язку з чим розмір не відшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, складає 65 402, 17 грн.

Позивач в досудовому порядку звертався до Відповідача з претензією № 43 від 25.09.2017, до якої залучались документи, які підтверджували розмір спричиненого позивачу збитку, на яку було отримано відповідь з вимогою направити документи на підтвердження завданого збитку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Факт перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з Відповідачем підтверджується постановою Баришівського районного суду Київської області по адміністративній справі №355/57/17, в якій зазначено місце роботи винуватця ДТП - ОСОБА_4 .

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії «РСА» № НОМЕР_5 , автомобіль марки «ДАФ» (р.н. НОМЕР_1 ) під керуванням винуватця ДТП належить на праві власності ОСОБА_4 (Відповідач), що також підтверджується інформацією зазначеною у страховому полісі АІ №8293639.

Оскільки цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «DAF» (р.н. НОМЕР_1 ) було застраховано у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу АІ №8293639, страховиком відповідача було відшкодовано позивачу спричинені в наслідок ДТП збитки частково, в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 49 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим розмір не відшкодованої матеріальної шкоди спричиненої позивачу складає 65 402, 17 грн.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивач в досудовому порядку звертався до Відповідача з претензією №43 від 25.09.2017 року до якої залучались документи, які підтверджували розмір спричиненого позивачу збитку, на яку було отримано відповідь з вимогою направити документи на підтвердження завданого збитку.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що нібито Позивач не підтвердив збитки, завдані внаслідок пошкодження вантажу, та поставив під сумнів надані Позивачем документи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, між ТОВ «Інгвартранс» та ТОВ «Укролія» 03.01.2017 року було укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №5008, відповідно до якого відправник (ТОВ «Укролія») доручає, а перевізник (ТОВ «Інгвартранс» - Позивач по справі) зобов`язується від свого імені та за рахунок відправника здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом.

На виконання умов Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №5008 та заявки №05 від 03.01.2017 позивачем було прийнято вантаж до перевезення.

Згідно даної заявки місцем навантаження продукції (олії) була виробнича площадка із виробництва соняшникової олії ТОВ «УКРОЛІЯ», а саме ТДВ «Укроліяпродукт», яке знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Зіньків, вул. Паркова, 146.

Крім того, в товарно-транспортній накладній №р145 від 11.01.2017 року наявний оригінал штампу з пункту завантаження продукції ТДВ «Укроліяпродукт», з зазначенням коду та місцезнаходження даної компанії (осередок виробничих потужностей ТОВ «Укролія») за адресою: м.Зіньків, вул. Паркова, 146, а також наявний оригінал печатки головного підприємства ТОВ «Укролія» (з відміткою «для накладних»).

Як зазначає позивач, оригінал товарно-транспортній накладної №р 145 від 11.01.2017 року з «мокрою» печаткою ТОВ «Укролія» та штампом ТДВ «Укроліяпродукт» надавався для огляду суду 22.06.2018 під час судового засідання та копії відповідних документів наявні в матеріалах справи.

Відповідно до положень ч. З ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Зазначена інформація є загальнодоступною та додатково в цьому будь-яка особа, в тому числі і Відповідач, може безперешкодно пересвідчитися на офіційному сайті компанії ТОВ «Укролія» за посиланням https:// https://ukroliya.com.ua/ua/company/history, також в ЄДР за кодом (безкоштовний запит) є вичерпна інформація стосовно місцезнаходження виробника продукції, яку було прийнято під завантаження Позивачем, а саме: м.Зіньків, вул. Паркова, 146. Засновниками ТОВ «Укролія» та ТДВ «Укроліяпродукт» згідно безкоштовної інформації в ЄДР також збігаються.

Зазначена інформація є у відкритому доступі.

12.01.2017 року при перевезенні вантажу з місця її виробництва (м.Зіньків, вул. Паркова, 146) до пункту розвантаження продукції, мала місце ДТП з вини водія відповідача, внаслідок чого вантаж не був доставлений за місцем призначення.

У зв`язку з тим, що відповідна продукція є сертифікованою, з метою необхідності перевірки вантажу на предмет цілісності та відповідності пошкодженого вантажу для подальшого використання відповідно до вимог сертифікації, вантаж було повернуто сертифікованому виробнику ТДВ «Укроліяпродукт» у м. Зіньків, вул. Паркова, 146 (за місцем знаходження виробничих потужностей ТОВ «Укролія»),

Уповноважені працівники сертифікованого виробника даної олії ТДВ «Укроліяпродукт» повністю оглянули пошкоджений вантаж за результатом ДТП та склали акт від 14.01.2017 року невідповідності продукції, на підставі і за результатами якого було здійснено остаточний розрахунок збитку.

Інформація щодо наявних сертифікатів ТОВ «Укролія» та ТДВ «Укроліяпродукт», працівники якого проводили огляд та розрахунок збитку пошкодженого вантажу також наявні в загальному доступі на офіційному сайті головного підприємства ТОВ «Укролія»:

https://ukroliya.com.ua/ua/company/quality-system/

Отже, ТОВ «Укролія» та ТДВ «Укроліяпродукт» (місце знаходження виробничих потужностей ТОВ «Укролія»), робітники яких робили огляд пошкодженого вантажу та розрахунок завданого збитку мають повний перелік сертифікатів системи управління якістю та системи харчової безпечності, які повністю відповідають вимогам країн Європейського Союзу та України, що дозволяє аналізувати зміст вантажу на предмет подальшого використання та визначити фактичний розмір збитку внаслідок пошкодження даного вантажу.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта про хибність висновків працівників компанії ТОВ «Укролія» та ТДВ «Укроліяпродукт» (місце знаходження виробничих потужностей ТОВ «Укролія»), за наслідками огляду пошкодженого вантажу в результатом ДТП, які мають сертифікати системи управління якістю та системи харчової безпечності, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження їх хибності.

У зв`язку з наданням Позивачу обґрунтованої претензії ТОВ «Укролія» від 05.05.2017 за вих. №176 та на виконання вимог Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №5008, Позивач на розрахунковий рахунок ТОВ «Укролія» перерахував кошти за спричинений у результаті ДТП від 12.01.2017 збиток від пошкодження вантажу у розмірі 14 384, 70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №316 від 25.07.2017 (оригінал платіжного доручення, як зазначає позивач, було надано суду для огляду 22.06.2018).

Щодо тверджень представника Відповідача, що в претензії вказано дату ДТП 14.01.2017, а не 12.01.2017(фактична дата ДТП), слід зазначити, що це є звичайною технічною помилкою при її складанні, скоріше за все пов`язаною з тим, що акт огляду пошкодженого вантажу складався 14.01.2017.

Крім того, представник Позивача у запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що наявність технічної помилки в претензії підтвердив під час судового засідання 22.06.2018.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 12 січня 2017, в якій було пошкоджено вантаж та причеп марки «Krone» (р.н. НОМЕР_6 ), що підтверджується наданими до матеріалів справи №911/954/18 документами.

Заперечуючи розмір збитків, заподіяних внаслідок пошкодження вантажу в ДТП, відповідач не довів суду, що розмір цих збитків є інший, ніж заявлений позивачем.

При цьому жодних клопотань про призначення експертизи з метою визначення вартості пошкодженого вантажу, відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявлялось.

Щодо доводів апелянта про завищення розміру позовних вимог на ремонт задньої частини транспортного засобу, оскільки такий ремонт в рази перевищує ринкову вартість цілого транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідач надає аналіз судовій експертизі, якою (в якості додаткового доказу по справі) було визначено реальний розмір збитків за наслідками ДТП, однак доводи представника Відповідача було обґрунтовано спростовано письмовими поясненнями позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Для прикладу, Відповідач до суду першої інстанції робив вибіркові витяги з сайту «Авторія», які не можуть бути належним доказом по справі, оскільки:

-ДТП мало місце 12.01.2017, а ремонт причепу було проведено у квітні 2017, в той час як вибірку з сайту Відповідачем було зроблено 20.08.2018, а тому відповідна вибірка не вказує на середню ціну продажу аналогічного причепу на момент ДТП.

- аналіз вибраних Відповідачем пропозицій з сайта «Авторіа» свідчить, що частину оголошень було вибрано на іншу модифікацію причепу, чи суттєво пошкоджений аварійний причеп, або взагалі не розмитнений (не розмитнений причеп в середньому на 40 % дешевий від розмитненого);

- позивач посилається на те, що згідно вибірки, зробленої ним на тому ж сайті «Авторія» станом на 21.08.2018, цінова пропозиція на причеп марки «Кроне» (модель «SDP») змінюється від 5500 доларів США (за курсом НБУ станом на 12.01.2017 складає 149 122, 60 грн.) до 8095 доларів США (за курсом НБУ станом на 12.01.2017 складає 219 481,35 грн.), що залежить від загального стану транспортного засобу.

Оскільки ціни продажу на сайті «Авторія» не відображають пропозиції, які були на даному сайті станом на момент ДТП 12.01.2017, Позивач для спростування доводів Відповідача отримав витяг з офіційного видання Союзу експертів України «Бюлетня автотоварознавця» (номер бюлетеню 92), в якому зафіксовано середня вартість причепу марки «Кроне».

Станом на січень 2017 вартість непошкодженого причепу марки «Кроне» 2000 року випуску становила: ціна пропозиції 195 760 грн.; ціна продажу 182 200 грн.

Отже вартість ремонту причепу проведена Позивачем за наслідками ДТП 12.01.2017 була значно меншою від реальної ринкової вартості непошкодженого причепу.

Апелянт як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі неодноразово зазначає про завищення Позивачем вартості ремонту, суттєвого завищення вартості придбаних запчастин.

На спростування вказаного, позивач зазначає про те, що більшу частину запчастин Позивач з метою здешевлення ремонту придбавав такими, що попередньо були у використанні.

Для того, щоб в чергове спростувати твердження Відповідача з приводу завищення цін, Позивач листом від 06.08.2018 за вих. №29 направив запит до офіційного представництва компанії «Кроне» (виробника причепа та запчастин), згідно з яким вартість нової однієї дверної стулки становить 1 158 евро. (32968,26 грн. за курсом НБУ станом на 12.01.2017 року). Тобто, якби Позивач придбавав нові деталі, лише на заміну двох нових деталей (дверних стулок) повинен був витрати 65 936, 52 грн.

Отже, на ремонт напівпричепа марки «Krone» (р.н. НОМЕР_3 ) та купівлю деталей (запчастин) для його ремонту ТОВ «Інгвартранс» загалом було витрачено кошти на загальну суму 100 017, 47 грн., що підтверджується:

рахунком № П01700017 від 28.02.2017 ТОВ «Полтава Скан» на суму 55 445,47 грн.;

платіжним дорученням №1436 від 03.04.2017 ;

рахунком-фактурою ФОП « ОСОБА_3 » №ПА-0000002 від 06.02.2017;

платіжним дорученням №1437 від 03.04.2017.

Якщо Відповідач вважав, що Позивач якимось чином намагався завищити вартість ремонту або вартість запчастин, які було використано при ремонті пошкодженого транспортного засобу, він не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, передбаченим ст. 99 ГПК України, клопотати про призначення експертизи у справі з метою встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого причепу.

В свою чергу, коли стало зрозуміло, що Відповідач не має наміру замовляти судову автотоварознавчу експертизу та з розміром фактично понесених Позивачем витрат за наслідками ДТП не погоджується, Позивач для недопущення спекулювання з цього приводу Відповідачем в подальшому, за власної ініціативи та за власний кошт клопотав про проведення судової товарознавчої експертизи.

Відповідно до висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 01.11.2018 №099/10-18, вартість відновлювального ремонту причепу марки «Krone SDP27» (р.н. НОМЕР_3 ), за наслідками дорожньо-трансопртної пригоди, яка мала місце 12.01.2017, станом на дату ДТП, складає 100 017, 71 грн.

Доводи апелянта (відповідача) щодо нікчемності висновку експерта не узгоджуються з матеріалами справи.

Посилання апелянта на виконання страховою компанією свого обов`язку та виплату позивачу всієї суми страхового відшкодування, не спростовують вірних доводів позивача про необхідність відшкодування йому в повному обсязі заподіяної шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Щодо рахунку №Ж801835 від 27.06.2018 ТОВ фірма «Журавлина», на який посилається відповідач (апелянт) та вказує, що нібито інший господарюючий суб`єкт за замовленням Відповідача міг провести ремонті роботи дешевше, колегія суддів зазначає наступне.

Наданий суду письмовий бухгалтерський документ іншого суб`єкта господарської діяльності (рахунок від 27.06.2018 станції технічного обслуговування - ТОВ «Журавлина ЛТД»), відповідно до якого ціна аналогічних ремонтних робіт в 2 рази є нижчою від ціни, яку заплатив позивач, жодним чином не спростовує висновків експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 01.11.2018 №099/10-18, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту причепу марки «Krone SDP27» (р.н. НОМЕР_3 ), за наслідками дорожньо-трансопртної пригоди, яка мала місце 12.01.2017, станом на дату ДТП, складає 100 017, 71 грн., яка і була сплачена позивачем.

Вказаний рахунок ТОВ фірма «Журавлина» датований 2018 роком, на момент його виписування пошкоджений у ДТП причеп було відремонтовано і ніхто відповідних ремонтних робіт проводити не міг, відповідний рахунок на адресу Позивача до даного часу Відповідачем не направлявся, що силу вимог ч.9 ст. 80 ГПК України на дає право Відповідачу посилатися на даний документ, як «доказ» у справі.

Щодо виплаченого СК «Провідна» страхового відшкодування колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач (апелянт) стверджує, що СК «Провідна», виплативши позивачу 49 000,00 грн., покрила всі збитки за наслідками ДТП.

Слід зазначити, що відповідно до вимог п.9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п.9.2 даного закону та умов полісу А1/8293639, розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, обмежувався сумою в 50 000,00 грн. Умовами даного полісу також було передбачено франшизу, яка також не покривається страховиком.

Тобто, СК «Провідна» відшкодувала лише частково Позивачу збитки в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми), а не фактичні витрати (збитки), спричинені Позивачу за наслідками ДТП, яка мала місце 12.01.2017 року з вини водія Відповідача.

Ототожнювати розмір погодженого страхового відшкодування, з фактичним розміром збитку не можна. Умови Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яким регулюється діяльність страховика (СК «Провідна») прописані таким чином, що страхова компанія в більшості випадків ніколи не покриває збитки за наслідками ДТП потерпілій особі в повному об`ємі, оскільки згідно ст. 29 даного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Отже, тягар відповідальності в межах фактичних витрат потерпілої особи покладається на винуватця ДТП відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", та абз. З п.14 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Оскільки розмір фактичної шкоди, спричиненої Позивачу за наслідками ДТП склав 114 402,17 грн. (витрати на ремонт причепу та шкода спричинена частковим пошкодженням вантажу), а виплата страховика Відповідача (СК «Провідна») склала 49 000, 00 грн., Позивач керуючись вимогами ст. 1194 Цивільного кодексу України при подачі позову правомірно вимагав стягнути з Відповідача різницю не покритого збитку у розмір 65 402,17 грн.

Якщо Відповідач вважає, що СК «Провідна» мала сплатити згідно ліміту відповідальності страховика не 49 000,00 грн. (фактично сплачених Позивачку), а 49 500,00 грн. (різниця 500 грн.), додатково слід зазначити, що після того, як Відповідач відшкодує залишок завданих за наслідками ДТП збитків Позивачу, відповідно до вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідач має право вимагати від СК «Провідна» компенсації додаткового сплачених 500 грн. на користь Позивача.

Доводи відповідача (апелянта) про те, що між позивачем та третьою особою є зловмисна домовленість про спільні дії проти відповідача, оскільки страхова компанія оперативно надає позивачу всі необхідні документи та матеріали, натомість відповідачу відмовляє, обмежуючись письмовим висловленням «своєї глибокої поваги», не ґрунтуються на матеріалах справи.

Для ознайомлення з матеріалами страхової справи СК «Провідна», оформленої за наслідками ДТП, та отримання будь-яких документів з неї, відповідачу необхідно було просто прибути безпосередньо до філії страховика, в якій ця страхова справа перебуває.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 7 041,17 грн. інфляційних втрат та 2 230, 84 грн. трьох відсотків річних, які нараховані позивачем відповідно до норм чинного законодавства.

При цьому заперечення відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження розміру завданих збитків вірно відхилені місцевим господарським судом з огляду на наявні у справі належні та допустимі докази.

Крім того, позивачем було понесено додаткові судові витрати у розмірі 4 290,00 грн. на замовлення судової товарознавчої експертизи, що підтверджується платіжним дорученням № 1117 від 20.09.2018 р., які правомірно стягнуті судом першої інстанції з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.129 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бігун Наталії Степанівни на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2019 у справі № 911/954/182.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бігун Наталії Степанівни на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2019 у справі № 911/954/182 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2019 у справі № 911/954/182 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/954/182 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська