ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м.Дніпро Справа № 912/1429/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Манчік О.О.

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року (суддя Коваленко Н.М.) у справі №912/1429/20

за позовом: Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" (офіційне представництво на території України, Представництво зареєстровано на підставі свідоцтва про реєстрацію за №111-5491 від 05.12.2019 року, виданого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України), м. Дніпро,

в інтересах Компанії "POINT akciova spolocnost' Kosice" ("ПОІНТ акціонерне товариство Кошице"), м. Кошице, Словацька Республіка

до відповідача: Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд", м. Долинська, Кіровоградська область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, м. Київ

про зобов`язання виконати умови договору, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

В провадженні господарського суду Кіровоградської області протягом квітня - жовтня 2020 року перебувала позовна заява Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" про зобов`язання виконати умови доповнення №4 до договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, яке було укладене 20.05.1994 року між Дирекцією будованого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату з одного боку та Акціонерним товариством Східно - словацькі железарні Кошице, Акціонерним товариством "Поінт" з другого боку, а також Міністерством промисловості України, як гарантом виконання зобов`язань Української сторони, шляхом здійснення поставки Представництву "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" за вказаними ним реквізитами продукції: залізорудних окатишів з вмістом заліза 58,0%, з основністю 0,4 у кількості 100 000 тонн (сто тисяч тонн) в рахунок погашення часткової заборгованості за прийняті в експлуатацію об`єкти житлово-громадського призначення, з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання щодо здійснення розрахунку, у відповідності до положень багатосторонньої угоди про організацію співробітництва по будівництву на території СРСР Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької Республіки від 16.02.1994 року та доповнення №4 від 20.05.1994 року до договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року шляхом забезпечення/здійснення поставки обумовленої продукції.

Під час провадження у справі третя особа завернулась до суду з заявою про забезпечення доказів у даній справі шляхом витребування:

- у Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" (офіційне представництво Компанії POINT AKCIOVA SPOLOCNOST KOSICE на території України) належним чином завіреної копії договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд;

- у ДП "КГЗКОР" належним чином завіреної копії договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд.

Господарським судом Кіровоградської області за наслідками розгляду даної заяви постановлено ухвалу від 30.09.2020 року, якою заяву разом з доданими до неї документами повернуто заявнику. Суд встановив, що подана заява про забезпечення доказів не відповідає вимог п. 5 ч. 1 ст. 111 ГПК України, заявником не було наведено обставин обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Між тим, 23.10.2020 року у справі прийнято рішення, яким позов Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" задоволений повністю.

Зобов`язано відповідача виконати умови доповнення №4 до договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, яке було укладене 20.05.1994 року між Дирекцією будованого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату з одного боку та Акціонерним товариством Східно словацькі железарні Кошице, Акціонерним товариством "Поінт" з другого боку, а також Міністерством промисловості України, як гарантом виконання зобов`язань Української сторони, шляхом здійснення поставки Представництву "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" за вказаними ним реквізитами продукції: залізорудних окатишів з вмістом заліза 58,0%, з основністю 0,4 у кількості 100 000 тонн (сто тисяч тонн) в рахунок погашення часткової заборгованості за прийняті в експлуатацію об`єкти житлово-громадського призначення.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 30.09.2020 року, третя особа - Мністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти рішення, яким заяву Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" №2431-05/753 від 24.09.2020 року задовольнити. Витребувати від позивача та відповідача оригінал та належним чином завірену копію договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що позивачем при зверненні з позовом не надано копії договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року, який стосується предмету позову в частині виконання відповідачем доповнення №4 до зазначеного договору.

Зважаючи на відсутність у правонаступника спірного договору, який є основою підставою виникнення цивільно-правових відносин між сторонами, третя особа звернулась з заявою до суду в порядку ст. 110 ГПК України, однак в порушення ч. 1 ст. 209 ГПК України суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Місцевим господарським судом не надано належної оцінки обґрунтуванню підстав наведених третьою особою при зверненні з заявою про забезпечення доказів, зокрема скаржник зазначив про те, що:

- договір підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року разом з усіма підписаними до нього доповненнями та додатками являє собою єдиний юридичний документ, тому за відсутності хоча б одного елемента неможливо надати належну юридичну оцінку такому акту, який встановлює, розвиває або припиняє певні правовідносини, фіксує юридично значимі факти, дії чи події. Доповненням №4 виключено з спірного договору пункти, зміст яких неможливо юридично оцінити та дослідити послідовність змін істотних умов договору, а також зробити комплексний правовий аналіз з тих підстав, що матеріали справи не містять копії зазначено договору;

- третя особа є правонаступником Міністерства промислової політики, яким 20.05.1994 року в якості гаранта виконання зобов`язань Українською стороною підписано доповнення №4 до договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького ГЗК окислених руд. Однак, згідно довідки департаменту фінансово - господарської діяльності станом на 06.10.2020 року у бухгалтерському обліку Мінекономіки відсутня кредиторська заборгованість перед "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице", спірний договір та доповнення №4 до нього та інші первинні документи, які підтверджують виникнення кредиторської заборгованості від Міністерства промислової політики до Мінекономіки не передавались.

Мінекономіки вважає, що постановлена ухвала від 30.09.2020 року не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, оскільки суд не мотивував підстави відхилення наведених третьою особою доводів в заяві.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги третьої особи - без задоволення.

Зазначає, що матеріали справи не містять договору підряду від 1989 року, однак в матеріалах справи наявне доповнення №4, яким сторони цивільно - правових відносин виклали основний договір в новій редакції, яка і регулює спірні правовідносини з 1994 року.

При зверненні з заявою про забезпечення доказів скаржник не навів обґрунтовані доводи щодо необхідності витребування оригіналу договору підряду від 1987 року при його наявності в матеріалах справи в чинній редакції доповнення №4 від 1994 року, про що і було зазначено місцевим господарським судом під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року, ухвалено розгляд апеляційної скарги призначити на 01.12.2020 року.

01.12.2020 року у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2020 року.

14.12.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по справі, навели обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду залишити без змін.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

В серпні 1985 року розпочато будівництво Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд (КГЗКОР) на підставі багатосторонньої угоди від 20.10.1983 року про організацію співробітництва по будівництву на території СРСР Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд, укладеної між урядом Угорської народної республіки, Німецької демократичної республіки, СРСР, й Чехословацької соціалістичної республіки.

Після розпаду СРСР у відповідності до Указу президії Верховної ради України «Про правонаступництво України» на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.01.1992 року урядом прийнято рішення про продовження будівництва і оголошено Україну правонаступником колишнього СРСР в будівництві КГЗКОР (протокол №12 від 22.06.1992 року).

Угодою між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності, підписаною 15.01.1993 року у м. Москва та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 22.06.1993 року №3313-ХІІ, Україна стала правонаступником прав і обов`язків за Міжурядовими договорами СРСР з країнами-учасницями будівництва КГЗКОРу (ст. 1 Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької республіки від 16.02.1994 року).

В тому ж році з метою продовження співробітництва в завершенні будівництва об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд Уряд України та Уряд Словацької Республіки домовились та підписали Протокол між Урядом України та Урядом Словацької Республіки. Зазначений протокол підписаний до Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік та Урядом Чехословацької Соціалістичної Республіки про співробітництво в будівництві на території Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд від 24.09.1986 року та до Протоколу до Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік та Урядом Чехословацької Соціалістичної Республіки про співробітництво в будівництві на території Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд від 24.09.1986 року.

Згідно до ст. 1 Протоколу від 16.02.1994 року Уряд України підтверджує спадкоємність зобов`язань і прав Уряду колишнього СРСР, а Уряд Республіки Словаччина - зобов`язання і права Уряду колишнього ЧССР, ЧСФР в будівництві об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд.

За дорученням Уряду України уповноваженою організацією є Міністерство промисловості України. Міністерство промисловості України прийняло до відома факт передачі майна об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, що належав колишній ЧССР, ЧСФР, акціонерному товариству ВСЖ Кошице (ВСЖ а.т.).

У відповідності до п. 3.1. Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької Республіки від 16.02.1994 року, при реалізації взаємних зобов`язань в будівництві об`єктів Криворізького ГЗКОРу, виконання функцій Генерального замовника від України покладається - на Міністерство промисловості України, а від Словацької Республіки у якості підрядника - на акціонерне товариство ВСЖ Кошице. Функції оперативного управління на будівельному майданчику виконує акціонерне товариство ПОІНТ. Конкретні функції вищеназваних організацій обох сторін будуть викладені в Договорі підряду.

У відповідності до ст. 5 зазначеного Протоколу, Генеральний замовник забезпечить в рахунок погашення заборгованості за виконані Підрядником обсяги робіт, згідно з Переліком №1 до цього Протоколу з урахуванням погашення відсотків за кредит і перераховані валютні кошти з урахуванням відсотків за кредит на них, поставку на протязі 10-ти років залізорудних окатишів в кількості 17 млн тонн з вмістом заліза 58,0%, з основністю 0,4, що відповідає в перерахунку на метал 9,86 млн. тонн. Обсяги дострокової поставки будуть складати: 1 500 000 тонн.

Згідно з ст. 12 зазначеного Протоколу, Генеральний замовник і Підрядник у місячний термін з дня підписання цього Протоколу підпишуть доповнення до Договору підряду на завершення будівництва комбінату і контракт на поставку окатишів Словацькій Стороні в рахунок погашення заборгованості Української Сторони за будівництво комбінату.

В подальшому 20.05.1994 року Дирекція будованого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату, з одного боку, Акціонерне товариство Східно словацькі железарні Кошице (в подальшому ВСЖ а.т.), Акціонерне товариство "Поінт", з другого боку, а також Міністерство промисловості України як гарант виконання зобов`язань Української сторони підписали Доповнення №4 до Договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд.

Згідно до Преамбули Доповнення №4 до Договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року (далі - Доповнення №4) Дирекція будованого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату, іменована надалі Дирекція КГЗКОР з одного боку, і Товариство з обмеженою відповідальністю Східно словацькі железарні Кошице, іменоване в подальшому ВСЖ а.т. та Акціонерне товариство "Поінт", з іншого боку, уклали дане Доповнення, яким виклали редакцію Договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року про таке:

- Міністерство промисловості України приймає на себе виконання всіх зобов`язань колишнього Міністерства чорної металургії СРСР і Міністерства будівництва Української РСР, обумовлених договором підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року з Доповненнями №1, 2, 3 з урахуванням змін передбачених у цьому Доповненні, а також виступає гарантом виконання зобов`язань Української сторони і солідарним боржником по заборгованості України за виконані підрядником Словацької Республіки обсяги робіт в будівництві Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд у м. Долинська під час його будівництва.

Отже, третя особа у даній справі є правонаступником колишнього Міністерства чорної металургії СРСР і Міністерства будівництва Української РСР, якою зокрема прийнято на себе зобов`язання з виконання умов за договором підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року в якості солідарного боржника.

Між сторонами виник спір з підстав невиконання належним чином зазначеного правочину в частині нездійснення поставки Представництву "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" за вказаними ним реквізитами продукції:

- залізорудних окатишів з вмістом заліза 58,0% з основністю 0,4 у кількості 100 000 тонн (сто тисяч тонн) в рахунок погашення часткової заборгованості за прийняті в експлуатацію об`єкти житлово-громадського призначення.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з вимогою захисту його порушеного права як підрядника за спірним договором не було надано до позовної заяви договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 30.09.2020 року звернулось до суду з заявою про забезпечення доказів в порядку ст. 110 ГПК України шляхом витребування у позивача та відповідача спірного договору від 1987 року.

Третя особа обґрунтовувала свої вимоги тим, що згідно з п. 20.2 доповнення №4 до спірного договору всі права та обов`язки за договором та цим доповненням зберігаються та переходять до правонаступників, як сторін, так і гарантів виконання зобов`язань. Однак, спірний договір не передавався від Міністерства промислової політики України до Мінекономіки. Крім того, на думку заявника, є неможливим розгляд справи по суті без дослідження змісту вказаного правочину від 1987 року.

Місцевим господарським судом заяву Мінекономіки повернуто без розгляду, ухвала про що наразі є предметом апеляційного оскарження.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 110 ГПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно ч.ч. 3-4 зазначеної статті Кодексу, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Таким чином, забезпечення доказів надає додаткову гарантію збереження доказів. За своєю правовою природою забезпечення доказів - це процедура їх процесуальної фіксації з метою використання їх у майбутньому на випадок, якщо згодом їх подача стане неможливою або утрудненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що подана 30.09.2020 року Мінекономіки заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування необхідності забезпечення доказів шляхом витребування у сторін оригіналу та належним чином завіреної копії договору підряду №063-08/20002-108 від 08.10.1987 року, який третя особа вважає доказом виникнення її обов`язків в якості солідарного боржника за спірним правочином, з посиланням на підстави припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення доказів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення доказів не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення доказів.

Апеляційним господарським судом встановлено, що місцезнаходження договору підряду від 1987 року невідоме, він відсутній в учасників судового провадження.

Згідно із ст. 111 ГПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються, зокрема, обставини, для доказування яких вони необхідні та обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Оцінюючи доводи заяви від 30.09.2020 року, колегією суддів встановлено, що вона не містить обґрунтувань підстав забезпечення доказування, при яких витребуваний договір є необхідний. Єдине посилання третьої особи на те, що нею не отримано від її попередника - Міністерства чорної металургії СРСР і Міністерства будівництва Української РСР, договору підряду від 1987 року, за яким Мінекономіки прийняло зобов`язання солідарного боржника, спростовується тим, що в матеріалах справи міститься доповнення №4 від 1994 року до договору підряду 1987 року, яким зміст договору викладений в новій редакції, яка і регулює відносини сторін, зокрема, і в частині прав та обов`язків Мінекономіки.

Спірні правовідносини склались між сторонами з підстав неналежного виконання умов договору підряду від 1987 року, викладеного в новій діючій редакції 1994 року, шляхом підписання сторонами додатку №4, за яким Мінекономіки є солідарним боржником. Зазначений додаток, тобто нова редакція договору, була долучена позивачем до позовної заяви при зверненні до суду.

Колегія суддів враховує також, що після постановлення ухвали від 30.09.2020 року третя особа під час розгляду справи повторно зверталась до суду з клопотанням про витребування таких самих доказів від сторін, але в порядку ст. 80 ГПК України.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Посилання скаржника на довідку департаменту фінансово - господарської діяльності Мінекономіки як на доказ відсутності у третьої особи витребуваних документів, висновків суду першої інстанції не спростовує.

Щодо неможливості розгляду справи по суті без дослідження зазначеного договору, то згідно рішення господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2020 року позов задоволений в повному обсязі. Місцевий господарський суд дійшов висновку щодо достатності доказів, наявних в матеріалах справи, для вирішення спору по суті.

Щодо порушення норм процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, то відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів встановила, що оскільки скаржником не було обґрунтовано необхідності відповідного забезпечення доказів, місцевим господарським судом правомірно застосовано наслідки порушення вимог ч. 1 ст. 111 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що на відміну від процедури забезпечення доказів, на застосуванні якої наполягає третя особа, процес витребування доказів спрямований на сприяння сторонам у їх отриманні у разі, коли отримання доказів самими сторонами - ускладнено. У силу ст. 81 ГПК України витребування доказів має самостійну процесуальну регламентацію, відмінну від забезпечення доказів, про що обґрунтовано зазначає суд в оскаржуваній ухвалі. І мотивів суду цей довід апеляційної скарги не спростовує.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Судова колегія приходить до висновку про те, що обставини, зазначені у апеляційній скарзі, не підтвердилися, що свідчить про безпідставність тверджень скаржника.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, то апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування законної ухвали суду, та вважає, що її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року у справі №912/1429/20 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2020 року у справі №912/1429/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст складено 21.12.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді: Ю.Б. Парусніков

І.О. Вечірко