ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2502/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" , м. Київ
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", с. Софіївка Перша, Близнюківський район, Харківська область , 2. ОСОБА_1 , с. Софіївка Перша, Близнюківський район, Харківська область
про стягнення 500000,00 грн.
за участю представників:

позивача - Левицька А.В.

відповідача 1 - не з`явився

відповідача 2 - Степанишена А.В.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2) про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2019 в розмірі 500000,00 грн. Також, позивач просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову позивач вказує, що між АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (відповідач 2) було укладено договір поруки № РОR232, предметом якого є надання поруки відповідачем 2 за виконання зобов`язань відповідача 1, які випливають з кредитного договору. В порушення відповідних умов кредитного договору та приписів законодавства відповідач 1 не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 543, 554, 610 ЦК України позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2019 в розмірі 500000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 01.10.2020 о 10:00.

У підготовчому засіданні 01.10.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 22.10.2020 о 10:30.

21 жовтня 2020 року відповідач 2 надав відзив на позовну заяву (вх.№ 24576), згідно якого просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на неможливість встановлення ні правочину, який як основне зобов`язання забезпечений порукою, та поточного рахунку, за яким надається банківська послуга.

У підготовчому засіданні 22.10.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 02.11.2020 о 11:30.

У підготовчому засіданні 02.11.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 16.11.2020 о 14:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.11.2020 було задоволено клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання надати оригінали електронних доказів; витребувані у Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" оригінали електронних доказів, паперові копії, які додані до позовної заяви, на матеріальному носієві; встановлено строк для надання доказів - до 26.11.2020; відкладено підготовче засідання на 26.11.2020 о 11:30.

26 листопада 2020 року АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" за вх.№ 27598 на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 16.11.2020 надав до суду диск, якій містить електронні докази.

У підготовчому засіданні 26.11.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.12.2020 о 09:30.

У судовому засіданні 02.12.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 14.12.2020 о 12:30.

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 14.12.2020 проти задоволення заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач 1 про призначене на 14.12.2020 о 12:30 судове засідання був повідомлений належним чином, уповноваженого представника в призначене судове засіданні не направив.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19 липня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ". Факт підписання вказаного документу ЕЦП ТОВ "Софія-Близнюки" підтверджуються Онлайн сервісом перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки для електронних документів центрального засвідчувального органу (https://czo.gov.ua/verify).

Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк" http://privatbank.ua.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, 19.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" та АТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається із вищевказаних Заяви та Умов.

Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти зі користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати ) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання банківських послуг (далі - Заява), а також в системі Приват 24. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі "Paperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов, відповідач 1 взяв на себе зобов`язання оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.2.8.9.1. Умов, за користування кредитом у період з дата списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії і розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується (п. 3.2.8.9.2. Умов).

За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах.

Пункт 3.2.8.9.3. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється з дати платежів, зазначені у Заяві (п. 3.2.8.3.1. Умов).

Відповідно до п.1.2. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", розмір кредиту становить 500000,00 грн.

Пунктом 1.3. Заяви встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців з дати видачі коштів Клієнту.

Згідно п. 1.4. Заяви, проценти за користування кредитом становлять: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).

Порядок погашення заборгованості за кредитом було передбачено п.1.5. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ".

Відповідно до п. 1.6. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у п. 1.5. цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів вказаних в п. 1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4,0% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

19 липня 2019 року, на підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача 1 кредитні кошти у розмірі 500000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки".

У позові банк вказує, що в порушення відповідних умов договору відповідач 1 не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив у повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії.

Як вбачається з розрахунку позивача, станом на 15.07.2020 заборгованість за кредитом становить 500000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати ТОВ "Софія-Близнюки" банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2019 в розмірі 500000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач 1 не надав суду належних доказів виконання договору або вмотивованих заперечень проти нього, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача до відповідача 1 в розмірі 500000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача до відповідача 2 про солідарне стягнення заборгованості, суд зазначає наступне.

Між ПАТ КБ "Приватбанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (відповідач 2, поручитель) було укладено договір поруки № POR232 18.07.2019 р. (надалі - договір поруки).

Відповідно до умов укладеного договору поруки:

- предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язань за угодами-приєднання до: 1.1.1. розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг (Угода 1), по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно з п.3.2.8.3.2 Угоди 1 - перші 6 місяців 1,8 % відсотка від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6 відсотка від початкового розміру кредиту; за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.8.3.3 Угоди 1 - 4,0% відсотки від початкового розміру кредиту;

б) кредиту в розмірі 500000,00 грн.

Якщо під час виконання Угоди 1 зобов`язання боржника що забезпечені цим договором збільшуються внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 у розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібно (пункт 1.1.1);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з цим пунктом поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. Поручителем надані всі наявні документи, що стосуються Поручителя, на момент укладання цього договору, в господарському/цивільному суді не має заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом (пункт 1.2);

- у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 1.5);

- у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого пунктом 1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншим, способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги (пункт 2.1.2);

- у випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за Угодою 1, згідно з вимогою кредитора, зазначеною в пункті 2.1.2 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором (пункт 3.1).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Так, дослідивши умови договору поруки № POR232 від 19.07.2019, судом встановлено, що його предмет визначено, як надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Софія-Близнюки" код ЄДРОПУ 35462911 зобов`язань за угодами приєднання до 1.1.1 розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі "Угода 1", по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно з п.3.2.8.3.2 Угоди 1 - перші 6 місяців 1,8 % відсотка від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6 відсотка від початкового розміру кредиту; за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.8.3.3 Угоди 1 - 4,0% відсотки від "початкового" розміру кредиту; б) кредиту в розмірі 500000,00 грн.

Проте, згідно п. 1.6. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначеній в п.1.5. цієї заяви, ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язувалося сплатити банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми саме "простроченої" заборгованості, а не від "початкового" розміру кредиту, як це передбачено п. "а" п.1.1.1 договору поруки № POR232.

Крім того, суд зазначає, що договір поруки № POR232 не містить ані поточного рахунку на який банком були перераховані товариству кредитні кошти, ані посилань саме на кредитний договір № б/н від 19.07.2019.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, факт того, що договір поруки № POR232 було укладено саме в забезпечення виконання умов кредитного договору № б/н від 19.07.2019.

Враховуючи вищевикладене, встановивши, що позивачем не доведено забезпечення на підставі договору поруки № POR232 18.07.2019 р. зобов`язання товариства саме за кредитним договором № б/н від 19.07.2019, суд дійшов висновку щодо відсутності у банку підстав вимагати стягнення з ОСОБА_1 заборгованості товариства за вказаним кредитним договором як з солідарного боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 922/447/19.

Таким чином, позов щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" підлягає задоволенню, а в задоволенні позову щодо ОСОБА_1 необхідно відмовити.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 7500,00 грн. покладається на ТОВ "Софія-Близнюки".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, б.1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2019 в розмірі 500000,00 грн. та 7500,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову щодо ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "21" грудня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/2502/20