ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"21" грудня 2020 р. Cправа №902/1233/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., розглянувши матеріали справи

за заявою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м.Київ

до фізичної особи-підприємця Носова Ігоря Юрійовича, м.Гайсин Вінницької області

про видачу судового наказу

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 16.12.2020 надійшла заява Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Носова Ігора Юрійовича заборгованості в розмірі 36894,79 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за кредитом; 9115,84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20669,95 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 4109,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом.

В обґрунтування вказаних вимог заявник зазначає, що 21.02.2011 фізична особа-підприємець Носов Ігор Юрійович через систему інтернет-клієнт-банкінг приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування №б/н від 21.02.2011, за умовами якого позичальник взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

За твердженням позивача, боржнику було встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн, на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (система клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Поряд з тим, Боржник зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Розглянувши матеріали справи №902/1233/20, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу враховуючи наступне.

Згідно зі ст.147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

За приписами ст.148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За приписами п.8 ч.1, ч.2 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст.155 ГПК). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Так, на підтвердження викладених в заяві обставин щодо наявності у відповідача заборгованості позивачем надано: копію заяви на встановлення кредитного ліміту від 21.02.2011, витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", довідку про розмір встановлення кредитних лімітів від 19.11.2020 № 10221VIG3S02G, виписки з рахунку відповідача.

При цьому суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеними на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємну частину спірного договору.

Поряд з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, витяг з Умов та Правил станом на момент розгляду даної справи в суді належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.02.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містить в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.02.2011 шляхом підписання заяви.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Заява не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

При цьому суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд позбавлений можливості з`ясувати питання щодо обумовлених сторонами умов надання кредитних коштів, в тому числі щодо строку їх повернення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст. 73-74 ГПК України, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Тому із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.

Додатково суд зазначає, що долучений до заяви про видачу судового наказу розрахунок заборгованості станом на 07.10.2020, може вказувати на сплив позовної давності щодо частини заявлених вимог, оскільки наявність заборгованості відображається з 28.10.2013.

При цьому, суд роз`яснює, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 ГПК України).

Відповідно до ст.151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись п.8 ч.1 ст.152, ст.ст. 147, 148, 150, 152-155, 175, 234, 235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у видачі судового наказу за поданою Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Носова Ігоря Юрійовича заборгованості в розмірі 36894,79 грн.

2. Згідно з приписами ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. Ухвала суду від 21.12.2020 набрала законної сили та підписана суддею 21.12.2020.

4. Дана ухвала суду від 21.12.2020 у справі №902/1233/20 підлягає оскарженню в строки і порядку, визначеним ст.256 ГПК України, з урахуванням особливостей Розділу ХІ ГПК України.

5. Ухвалу надіслати учасникам процесу, у тому числі позивачу - рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (а/с 1800, м.Дніпро, 49027);

3 - відповідачу (вул.Тімірязєва, буд.3, кв.5, м.Гайсин, Вінницька обл., 23700)