ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа№ 911/1104/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 10.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 (повний текст ухвали складено 22.09.2020)

у справі №911/1104/20 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі

1. Північного офісу Держаудитслужби

2. Крюківщинської сільської ради

до 1. Комунального підприємства "Управління капітального будівництва" Крюківщинської сільської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд - 2000"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/1104/20 позов керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишено без розгляду, на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України.

Ухвалу мотивовано відсутністю правових підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, посилаючись на недотримання прокурором порядку, передбаченого ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" через не надання прокурором можливості визначеним ним компетентним органам в розумні строки відреагувати на виявлені порушення інтересів держави, зокрема, шляхом подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, перший заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального та матеріального права, зокрема, положення статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру"; апелянт наголошує, що у позовній заяві прокурором обґрунтовано підстави звернення з позовом у цій справі, а саме зазначено, що визначений компетентний орган протягом тривалого часу не здійснює захист інтересів держави, хоча мають повноваження на звернення до суду, невжиття позивачами своєчасних, належних та достатніх заходів реагування щодо захисту інтересів держави стала підставою для звернення прокурора до суду; прокурор стверджує, що зверненню з позовом у даній справі передувало листування з позивачами, в якому вказував про порушення чинного законодавства при проведенні процедури закупівлі №UA-2019-12-28-000813-b, однак останніми протягом тривалого часу, незважаючи на обізнаність про допущені порушення, не вжито жодних заходів для захисту інтересів держави на підставі виявлених порушень; доведення прокурором факту не здійснення позивачами захисту інтересів держави свідчить про помилковість висновків суду попередньої інстанції щодо відсутності обґрунтування виключного випадку представництва прокуратурою інтересів держави.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/1104/20 та призначено розгляд апеляційної скарги.

06.12.2020 через канцелярію суду від відповідача-2 надійшли відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд - 2000". У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування ухвали суду є безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

09.12.2020 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Комунального підприємства "Управління капітального будівництва" Крюківщинської сільської ради, та відзив на апеляційну скаргу, який не приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не дотримано порядку подання відзиву, визначеного положеннями ГПК України - не надано доказів на підтвердження надіслання копії відзиву іншим учасникам у справі.

В судове засідання апеляційної інстанції 10.12.2020 представники позивачів, відповідачів не з`явились.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивачів, відповідачів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 10.12.2020 представник прокуратури підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Крюківщинської сільської ради до Комунального підприємства "Управління капітального будівництва" Крюківщинської сільської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд-2000" про визнання недійсним договору підряду №3-02/20 від 25.02.2020, укладеного між Комунальним підприємством "Управління капітального будівництва" Крюківщинської сільської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд-2000".

Позовні вимоги мотивовані порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення Комунальним підприємством "Управління капітального будівництва" Крюківщинської сільської ради закупівлі робіт "Реконструкція загальноосвітньої школи на 528 учнів по вул. Мічуріна, 12А у с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області" виявлені за результатами проведеного моніторингу Північним офісом Держаудитслужби.

Порушення інтересів держави керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області вбачає у тому, що виконання оскаржуваного договору, укладеного з порушенням вимог чинного законодавства, може призвести до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідатиме меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими повинні здійснюватися закупівлі за державні кошти.

Обґрунтовуючи підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах прокурор посилається на те, що визначені ним позивачі у даній справі мали час для самостійного захисту інтересів у судовому порядку з моменту отримання листів, направлених прокуратурою на їх адресу, з повідомленням про виявлені порушення, проте жодних заходів для захисту інтересів держави на підставі виявлених порушень позивачами не здійснено. Прокурор зазначає, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка позивачів, їх бездіяльність.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов до висновку про залишення без розгляду позовної заяви прокурора на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України, посилаючись на недотримання прокурором порядку, передбаченого ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" через не надання прокурором можливості визначеним ним компетентним органам в розумні строки відреагувати на виявлені порушення інтересів держави, зокрема, шляхом подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Разом з тим, обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

На підтвердження виконання вимог частини четвертої ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором надано місцевому господарському суду копії листів №2089вих-20 від 14.04.2020, №2271вих-20 від 27.04.2020, адресованих начальнику Північного офісу Держаудитслужби та копії листів №2224вих-20 від 24.04.2020, №2270вих від 27.04.2020, адресованих голові Крюківщинської сільської ради.

Так, в листі №2089вих-20 від 14.04.2020 (адресованого Начальнику Північного офісу Держаудитслужби) прокуратурою повідомлено про здійснення узагальнення інформації, як знаходиться у володінні органів державної влади, місцевого самоврядування, державних підприємств та викладено прохання про надання інформації щодо проведеного Північним офісом Держаудитслужби моніторингу відкритих торгів на закупівлю робіт "Реконструкція загальноосвітньої школи на 528 учнів по вул. Мічуріна, 12А у с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області", також прокуратурою викладено прохання зазначити чи вживалися Північним офісом Держаудитслужби заходи цивільно-правового характеру щодо усунення виявлених в ході проведеного моніторингу порушень; з листа №2271вих-20 від 27.04.2020 (адресованого Начальнику Північного офісу Держаудитслужби) вбачається повідомлення адресата про підготовку позову до суду. Зі змісту листа №2224вих-20 від 24.04.2020 (адресованого голові Крюківщинської сільської ради) вбачається, що прокуратурою повідомлено адресата про виявлені Північним Офісом Держаудитслужби порушення процедури публічної закупівлі та запитано інформацію щодо вжиття позивачем-2 заходів цивільно-правового характеру з метою захисту інтересів держави та визнання недійсним договору про закупівлю робіт щодо реконструкції загальноосвітньої школи на 528 учнів по вул. Мічуріна, 12А у с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області; з листа №2270вих від 27.04.2020 (адресованого Голові Крюківщинської сільської ради) вбачається повідомлення адресата про підготовку позову до суду.

З листа Крюківщинської сільської ради від 27.04.2020 №2-26/417 вбачається, що заходи цивільно-правового характеру з метою усунення виявлених у ході моніторингу закупівлі порушень сільською радою не вживалися, повідомивши прокуратуру про відсутність підстав для звернення до суду із відповідним позовом.

Також не вживались заходи цивільно-правового характеру щодо визнання договору про закупівлю недійсним й органом державного фінансового контролю, в даному випадку - Північним офісом Держаудитслужби, що підтверджується листом останнього від 15.04.2020 №26-13-17-17/2390-2020 (адресованим Києво-Святошинській місцевій прокуратурі Київської області).

Враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, судом апеляційної інстанції встановлено, що зверненню прокурора з даним позовом передувало відповідне листування з Північним офісом Держаудитслужби та Крюківщинською сільською радою, з якого вбачається, що компетентні органи були достеменно обізнані з фактом порушення законодавства у сфері публічних закупівель, у позивачів було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави з огляду на опрацювання та надання відповідей на листи прокуратури №2089вих-20 від 14.04.2020, №2271вих-20 від 27.04.2020, №2224вих-20 від 24.04.2020, №2270вих від 27.04.2020 до пред`явлення прокурором позову у даній справі, проте позивачі самостійно не захистили інтереси держави в суді.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитися з твердженням місцевого господарського суду про недотримання прокурором порядку, передбаченого ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" через не надання прокурором можливості визначеним ним компетентним органам в розумні строки відреагувати на виявлені порушення інтересів держави, зокрема, шляхом подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення, оскільки встановлені у справі та наведені прокурором обставини свідчать про обізнаність компетентних органів про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та тривалу бездіяльність компетентних органів щодо захисту інтересів держави.

З наведених мотивів суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі та констатує, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

За таких обставин висновок місцевого господарського суду про відсутність у цьому випадку законних підстав для представництва інтересів держави прокурором є помилковим.

Наведене вище свідчить про помилковість висновків місцевого господарського суду про відсутність передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави та відповідно повернення позовної заяви керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Крюківщинської сільської ради, що зумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області Київської області від 17.09.2020 у справі №911/1104/20 з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч.3 ст.271 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги першого заступника керівника Київської обласної прокуратури, скасування ухвали Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/1104/20 з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 267 - 271, 275, 280 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/1104/20 скасувати.

Матеріали справи №911/1104/20 передати на розгляд суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15.12.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова