РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2020Справа № 910/15507/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005»

про стягнення 12 871,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (надалі - ПрАТ «Страхова компанія «Вусо») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» (надалі - ТОВ «Кийтранс-2005») про стягнення 12 871,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №6-01 від 19.03.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - «ДТП») виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Власником автомобіля Богдан А-091, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ТОВ «Кийтранс-2005», працівника якого визнано винним у скоєнні ДТП, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків у розмірі 12 871,46 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

06.11.2020 через канцелярію суду від ТОВ «Кийтранс-2005» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в завдоленні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що рахунок СТО не може вважатись належним доказом завданих пошкоджень, позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про проведення огляду пошкодженого автомобіля, франшизу у розмірі 510,00 грн., передбачену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0987237, було перераховано ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно платіжного доручення №793 від 20.10.2020.

11.11.2020 через канцелярію суду від ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

19.03.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БСК Україна» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №6-01 (надалі - «Договір»), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме: автомобілем Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

10.12.2020 о 17:08 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Богдан А-091, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Чорновола у м. Києві, не був уважний, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснив зіткнення з Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим порушив п. 2.3 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.3 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2020 у справі №761/48900/19, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунків-фактур №000206188 від 13.12.2019, №000208181 від 17.01.2020 та №000208792 від 27.01.2020 вартість відновлювального ремонту, автомобіля Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 112 805,87 грн.

На підставі страхового акту №16711-02 від 27.12.2019, доповнення №1 від 21.01.2020 та доповнення №2 від 30.01.2020 позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої страхувальнику шкоди у загальному розмірі 112 805,87 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1822 від 21.01.2020 на суму 5 814,60 грн., №2883 від 30.01.2020 на суму 2 890,80 грн. та №35173 від 27.12.2019 на суму 104 100,47 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Богдан А-091, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Богдан А-091, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована АТ «СК «Інго» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0987237, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду майну - 100 000,00 грн., а також франшиза за ним становить 510,00 грн.

Так, ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» звернулось до АТ «СК «Інго» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке 21.02.2020 було виплачено на користь позивача у розмірі 99 490,00 грн., на підтвердження чого до позову додано довідку №7227 від 07.10.2020.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було виконано страховиком (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

За приписами частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, окрім складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина) необхідно встановити факт перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з відповідачем та виконання ним під час скоєння ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника відповідача.

З листа ТОВ «Киїтранс-2005» №160 від 27.02.2020 вбачається, що ОСОБА_1 на момент спірної ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на автомобілі Богдан А-091, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підтвердження чого до листа додано витяг з наказу №106 від 01.08.2018.

Таким чином, відповідачем підтверджено, що винна у скоєнні ДТП особа під час його скоєння виконувала свої трудові обов`язки як працівник відповідача, тобто відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

19.05.2020 ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» звернулось до ТОВ «Кийтранс-2005» із претензією №3561 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в сумі 13 315,87 грн., в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 13 315,87 грн.

У відповідь на вказану претензію ТОВ «Кийтранс-2005» направлено ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» лист №356 від 22.07.22020, в якому відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахування коштів з огляду на те, що до претензії не долучено ані звіту про оцінку КТЗ, а ні висновку експерта на підставі яких було визначено вартість заподіяного матеріального збитку, а також вказував на розбіжність в сумі перерахованих коштів та сумі вказаної в акті виконаних робіт.

До позовної заяви додано Акти (протоколи) огляду транспортного засобу - заява на виплату від 11.12.2019 та від 12.01.2020, в даних актах відсутні відомості стосовно наявності пошкоджень частин автомобілю в процесі експлуатації до моменту ДТП, тобто ті, що не пов`язані з ДТП).

Разом з тим, в порушення п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями на момент спірних правовідносин (далі - Методика) за якою у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із значенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, представника ТОВ «Кийтранс-2005» на огляд запрошено не було.

В той же час, суд відзначає, що положення Методики не визначають критерій необхідності та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо призначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля

Аналогічний висновок викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в постанові від 06.07.2018 року №924/675/17.

Згідно зі статтею 29 і пунктом 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.

Водночас, слід зазначити, що згідно п.7.38 Методики значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;5 років - для мототехніки.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), на момент ДТП строк його експлуатації не перевищив 7 років визначених п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у зв`язку з чим значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ.

Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

З акту виконаних робіт №ТО190030619 від 31.01.2020, наданого на підтвердження виконання відновлювального ремонту в повному обсязі ТОВ «Автоцентр Київ», вбачається, що останній є платником ПДВ, відносно чого не заперечує відповідач, який визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням ПДВ.

Розмір нанесеного збитку має визначатися, виходячи з вартості відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт №ТО190030619 від 31.01.2020, виконаного ТОВ «Автоцентр Київ».

Відповідно до вказаного акту вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Kodiaq, реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 112 361,46 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка виплачена АТ «СК «Інго», склала 12 871,46 грн. (112 361,46 грн.-99 460,00 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено позивачу відшкодування франшизи у розмірі 510,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №793 від 20.10.2020.

Таким чином, оскільки заявлена до стягнення сума у розмірі 510,00 грн. сплачена відповідачем, то предмет спору у цій частині відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, у зв`язку із сплатою відповідачем позивачу частини заявленої у даній справі до стягнення суми у розмірі 510,00 грн., провадження у даній справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з викладеного, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка виплачена АТ «СК «Інго», у розмірі 12 361,46 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Кийтранс-2005» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» суми страхового відшкодування у розмірі 12 361,46 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, будинок 9, квартира 414; ідентифікаційний код 33305729) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, будинок 31; ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування у розмірі 12 361 (дванадцять тисяч триста шістдесят одна) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині суми страхового відшкодування у розмірі 510,00 грн. закрити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий