ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2259/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2259/20

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код НОМЕР_2 )

За участю у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" (67663, Одеська обл., Біляївський район, сільська рада Усатівська, 8 км+100 м траси Одеса-Київ-Саннкт-Петербург; )

про визнання недійсним договору

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

Встановив: Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 направлено на визнання недійсним Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 03.08.2020р. вх. № ГСОО 2333/20 - залишено без руху. Позивачу визначено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 5 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

27.08.2020р. до господарського суду Одеської області представником позивача супровідним листом були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 10.08.2020р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.09.2020р. прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2259/20. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима". Підготовче засідання у справі призначено на "28" вересня 2020 р. о 12:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученій третій особі, відповідно до ст. 168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 28.09.2020р. о 12:30.

14.09.2020р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" надійшли письмові пояснення.

21.09.2020р. до суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Також, 21.09.2020р. до суду відповідачем надано заперечення проти клопотання позивача про витребування доказів, проти клопотання позивача про проведення судової економічної експертизи та проти клопотання позивача про проведення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. відкладено підготовче засідання на "26" жовтня 2020 р. о 12:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 26.10.2020р. о 12:00. Запропоновано відповідачу надати в наступне судове засідання на огляд суду оригінал договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткову накладну №112 від 11.04.2018р.

28.09.2020р. позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

12.10.2020р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.10.2020р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/2259/20 на 30 днів до 02.12.2020р. Відкладено підготовче засідання на "09" листопада 2020р. о 12:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 09.11.2020р. о 12:45.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.11.2020р. відкладено підготовче засідання на "23" листопада 2020 р. о 10:40. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 23.11.2020р. о 10:40.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2259/20. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "02" грудня 2020 р. о 15:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 02.12.2020р. о 15:30.

02.12.2020р. у судовому засіданні було оголошено перерву до "14" грудня 2020р. о 09:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. повідомлено учасників по справі №916/2259/20: Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" про судове засідання, яке відбудеться "14" грудня 2020 р. о 09:00.

09.12.2020р. до суду позивачем надано клопотання, відповідно до якого останній просив суд провести розгляд справи, призначений на 14.12.2020р. без у участі позивача.

Також, 08.12.2020р. до суду відповідачем надано клопотання про проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника.

03.08.2020р. до суду позивачем було подано клопотання вх. №ГСОО 20522/20 про витребування доказів, відповідно до якого позивач просив суд витребувати у відповідача документи, які б підтверджували купівлю ним крапельної стрічки „Aqva Plus" 8-10-1000 (намоткою по 1000м) у кількості не меншій начебто поставленого тобто 65 бухт у період до 16.04.2018р. (кінцевий термін поставки товару), витребувати у відповідача докази оплати за товар та витребувати у відповідача інформацію, яким чином він повідомляв позивача про місце, дату та час отримання товару на виконання вимог п. 4.3. оскаржуваного договору з підтверджуючими доказами.

03.08.2020р. до суду позивачем було подано клопотання вх. № ГСОО 20525/20 про проведення судової економічної експертизи.

03.08.2020р. до суду позивачем було подано клопотання вх. № ГСОО 20524/20 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи

Відповідно до поданого клопотання позивач просив суд постановили ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи по даній справі, встановити об`єктами проведення судово-почеркознавчої експертизи договір поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткову накладну №112 від 11.04.2018р., витребувати із матеріалів судової справи №916/994/19, яка знаходиться у Південно-західному апеляційному господарському суді оригінал договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткову накладну №112 від 11.04.2018р. для проведення експертизи, зазначити наступний перелік питань експерту, що потребують роз`яснення: Чи виконані підписи у договорі поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. внизу аркушів та в кінці договору від імені „постачальник" особисто ОСОБА_1 особисто чи ні? Чи виконаний підпис у видатковій накладнуій №112 від 11.04.2018р. у графі „від постачальника" особисто ОСОБА_1 чи ні? Проведення експертизи позивач просив доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Судом 28.09.2020р. було оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів та протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про проведення судової економічної експертизи.

У судовому засіданні судом було оглянуто оригінал договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткову накладну №112 від 11.04.2018р., які були надані для огляду ОСОБА_1.

Також, у судовому засіданні ОСОБА_1 було зазначено суду, що оригінал договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткову накладну №112 від 11.04.2018р. нею було підписано особисто.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не оскаржується та не заперечується факт підписання договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видаткової накладної №112 від 11.04.2018р., клопотання позивача залишається судом без задоволення.

У судовому засіданні 14.12.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 17.12.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, суд встановив.

11.04.2018р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір поставки товару №11-04-18/25 (далі договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю у власність товар, а покупець зобов`язується оплатити вартість товару.

Відповідно до п.1.2. договору, договором передбачена індексація вартості товару (зобов`язань по оплаті) визначеної у гривнях, яка відбувається за певних умов за чітко визначеною договором формулою відповідно до зміни курсу гривні по відношенню до іноземної валюти (долару США) за даними міжбанківського ринку на дату платежу, або на дату проведення розрахунку зобов`язань.

Пунктом 3.1 договору сторони встановили, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні; вказані у п. 1.2 договору ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання договору і залишаються чинними до моменту їх індексації. Якщо в день, попередній дню платежу або дню розрахунку зобов`язання, вказаний нижче курс гривні по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у п.2.1. договору буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3% від узгодженого курсу зазначеного у п.2.1. договору ціна/вартість цього товару підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: Ц = Цс * (А2 / А1), де: Ц - ціна/ вартість товару на дату оплати, грн.; Цс - ціна/ вартість товару на дату підписання договору (вказані у п. 1.2 договору)грн.; А1 - зазначений у п. 1.2 договору узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання договору (визначений у п. 1.2 договору); А2 - значення курсу продажі іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту http://index.minfm.com.ua/arch (в розділі "Котирування міжбанківського валютного ринку України") на день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання.

У разі прострочення оплати на прострочене зобов`язання по оплаті товару (в т.ч. з урахуванням індексації його вартості згідно п. 3.1 договору) нараховуються відсотки у розмірі 21% річних, або 0,0575% в день за товарний кредит (за користування чужими коштами) (п. 6.1 договору).

Згідно п. 3.5 договору, платежі, що надходять від покупця, зараховуються в першу чергу в рахунок оплати вартості товару (спочатку щодо простроченої заборгованості, після - щодо поточної заборгованості), а залишок суми - в рахунок сплати процентів.

В матеріалах справи міститься видаткова накладна №112 від 11.04.2018р. за якою відповідач поставив позивачу товар на суму 65375,00грн.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено суду, що відповідач при укладанні Договору обманув позивача, обманом змусив підписати оскаржуваний Договір та накладну, пообіцявши поставити товар по хорошій ціні та на дуже вигідних умовах (відстрочка оплати за товар до 30.09.2018 року), що б дало позивачу можливість продати товар і отриманими коштами ще один раз купити інший товар, перепродати його, заробити кошти, а потім розрахуватися із відповідачем.

Також було пояснено суду, що у квітні 2018 року позивач приїхав до офісу Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", який знаходиться за адресою: 8км+100м траси Одеса-Київ-Санкт-Петербург, Усатівська сільська рада, Біляївський район, Одеська область, із робочим візитом. Після проведення перемовини щодо спільної співпраці із Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", до нього підійшла відповідач, яка орендувала офісне приміщення у Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", а фактично працювала з Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" у одному офісі. Відповідач запропонувала позивачу купити у неї крапельну стрічку „Aqva Plus" з характеристиками 8-10-1000, намоткою по 1000 метрів у бухті у кількості 65 бухт по ціні близько 1000 грн. за одну бухту крапельної стрічки та запевнила, що цей товар є у неї у наявності та зберігається у складському приміщенні, проте наразі фактично передати товар вона не може оскільки вона забула ключі від складського приміщення вдома та й позивач приїхав легковим автомобілем, яким забрати цей товар не можливо, оскільки вага однієї бухти крапельної стрічки складає близько 20 кг/бухта. Сумарна вага товару відповідно до об`єму товару зазначеного у Договорі складає 1300 кг, що виключає можливість перевезення його легковим автомобілем.

Позивач зазначає, що пропозиція відповідача щодо поставки товару через декілька днів, а підписання договору та накладної у день перемовин позивача не насторожила, оскільки він давно знав відповідача як підприємця. Також позивача заспокоював і той факт, що відповідач є рідною сестрою одного із засновників Товариства - ОСОБА_2 , з яких у позивача були довготривалі, позитивні, партнерські відносини.

Крім того було вказано суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" є першоджерелом крапельної стрічки „Aqva Plus", оскільки володіє Свідоцтвом на знак для товарів і послуг та є власником Патенту на промисловий зразок „Аква Плюс".

За поясненнями позивача, вбачаючи перспективну та вигідну для себе угоду, позивач погодився підписати договір та накладну відразу, а товар забрати пізніше, відповідач сказала, що наразі вона не може видати товар у даний момент і сама запропонувала дописати у Договір пункт 4.2, який встановлює, що передача товару повинна бути здійснена до 16.04.2018р., тобто сам Договір передбачає те, що у день підписання Договору та накладної позивач не поставила товар відповідачу. Після того, як позивач погодився підписати Договір, помічниця відповідача принесла Договір та накладну, проте, вони не були підписані з боку «постачальника».

За твердженнями позивача, оглянувши копію Договору та Накладної він виражає небезпідставний сумнів, що і Договір, і накладну з боку постачальника підписано не відповідачем, що дає підстави вважати, що Договір та Накладна укладені не позивачем із відповідачем, а позивачем з іншою, не встановленою особою.

Після того як позивач підписав Договір, відповідач запропонувала йому відразу підписати і накладну, оскільки сказала, що можливо її не буде на робочому місці 16.04.2018р. і товар Позивачу видасть довірена особа відповідача. Позивач погодився із аргументами відповідача, оскільки вони були логічними та позивач дійсно хотів купити цей товар.

Також позивачем було наголошено суду, що у зазначений у Договорі строк - 16.04.2018 року, відповідач не виконала умови Договору, товар не поставила.

Наразі склалася така ситуація, за твердженнями позивача, що відповідач обманула позивача спочатку при укладанні Договору, що у неї є товар, поставка якого передбачена умовами Договору, а потім обманула, що знищила Договір та накладну.

Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" листом за вих. №507 від 03.07.2020 року повідомило Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" є власником Свідоцтва на знак для товарів і послуг №188377 від 10.07.2014 року („Aqva Plus"), видане Державною службою інтелектуальної власності, Патенту на промисловий зразок №27068 від 10.07.2014 року „Стрічка для системи краплинного зрошення „Аква Плюс".

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 направлено на визнання недійсним Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. у зв`язку із вчиненням його Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 під впливом обману з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Надаючи відзив на позовну заяву, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було пояснено суду, що посилаючись на те, що відповідач начебто ввела позивача в оману під час підписання договору та накладної, останній мав би довести належними та допустимими доказами, по-перше, наявність умислу в діях відповідача при підписанні договору та накладної, по-друге, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і, по-третє, сам факт обману.

За посиланням відповідача, позивач у своєму позові посилається на недостовірну інформацію, намагаючись ввести суд в оману.

Також, на спростування доводів позивача про відсутність у відповідача товару для поставки його за Договором, відповідачем було додано до відзиву наступні документи: копію договору купівлі-продажу № 22-04-2013 від 22.04.2013р., копію видаткової накладної № 75 від 13.05.2013р. про поставку Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, у власність саме Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" крапельної стрічки, а також копію платіжного доручення № 90 від 27.05.2013р. про оплату цього товару з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима". За твердженнями відповідача, це підтверджує те, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" при необхідності закуповувало у відповідача відповідну крапельну стрічку.

Також відповідачем було зазначено суду, що до відповідного висновку дійшов і суд першої інстанції по справі № 916/994/19, зокрема, в рішенні якого зазначено, що доводи відповідача щодо того, що єдиним продавцем даного товару на території Одеської області є Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", якій належить знак на товари та послуги „Aqva Plus" та патент на промисловий зразок цієї крапельної стрічки і що позивач не купував у Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" вказаний товар для подальшого продажу відповідачу, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наданими позивачем доказами щодо вільного продажу зазначеного товару в мережі Інтернет.

Таким чином, посилаючись у позові на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" не виготовило тієї кількості крапельної стрічки, яка зазначена в Договорі та накладній, позивач не надав до суду жодного доказу того, що саме ця крапельна стрічка саме виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" була предметом поставки згідно Договору та накладної.

Заявляючи вимогу при визнання Договору недійсним, позивач заперечує проти фактів, які вже було досліджено у ході судового розгляду і встановлено рішенням та підтверджено постановою апеляційної інстанції у справі №916/994/19.

У зв`язку з викладеним, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 заперечує проти позову у повному обсязі.

Надаючи пояснення щодо позову Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" було зазначено суду, що до позовної заяви позивачем було залучено лист-відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" на запит позивача за вих. №507 від 03.07.2020р. та пояснено, що третя особа підтверджує щодо достовірності інформації у такому листі. Суду підтверджено, що третя особа є власником Свідоцтва на знак для товарів і послуг №188377 від 10.07.2014р (назва „Aqva Plus"), яке видане Державною службою інтелектуальної власності та Патенту га промисловий зразок №27068 від 10.07.2014р. „Стрічка для системи краплинного зрошення „Аква Плюс".

Також третьою особою були надані пояснення стосовно кількості виготовленої продукції та неможливості здійснення поставки відповідачем на користь позивача у відповідному розмірі.

За твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", відповідач не міг здійснити поставку на користь відповідача крапельної стрічки торгової марки „Aqva Plus" виду „8-10-1000 (намоткою 1000м.) у кількості 65 бухт 11.04.2018р. та спірний договір є недійсним, оскільки не створює юридичних наслідків так як товар, за твердженнями третьої особи, не міг бути проданий/поставлений, отже, заборгованості за цим договором не існує.

Додатково, Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" було висловлено свою позицію щодо поданих позивачем клопотань.

Відповідно до наданої відповіді на відзив, позивачем було зазначено суду, що відповідач обманним шляхом змусила позивача укласти оспорюваний договір. Жодної поставки товару відповідно до договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. не відбувалося, відповідач позивачу товар не поставляла.

Також позивачем було зауважено суду, що відповідач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" надало недостовірну інформацію про кількість виготовленого товару та відповідач надає недостовірну інформацію.

З приводу посилань відповідача на справу №916/994/19, позивачем було повідомлено, що в рамках тієї справи питання обману відповідачем позивача при укладанні оспорюваного договору, судом не досліджувалося, оскільки це виходило за рамки доказування у справі, судом не надавалася правова оцінка обманним діям відповідача, тому посилатися на нього як преюдиційне можливо лише з того боку, що між відповідачем та позивачем дійсно був укладений оспорюваний договір.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Суд зауважує на тому, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в позовній заяві, та направленим на визнання недійсним Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р., у зв`язку із вчиненням його Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 під впливом обману з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі ст.203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до статті 204 Цивільного кодексу України , правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні господарського суду Одеської області перебувала справа №916/994/19 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" про стягнення 70200,00грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.03.2020р., яке Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2020р.залишено без змін, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 70200,00грн. основного боргу, 1921,00грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог у справі №916/994/19 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 посилалась на неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 умов укладеного між сторонами договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018 р. в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, який наразі є предметом розгляду даної справи.

Під час розгляду справи 916/994/19, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просив доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

З метою встановлення, чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 на договорі №11-04-18/25 від 11.04.2018р. в графі "Особистий підпис Покупця" та в накладній №112 від 11.04.2018р. в графі "Отримав" ОСОБА_3 та чи скріплений підпис ОСОБА_3 у договорі №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та у накладній №112 від 11.04.2018р. печаткою ОСОБА_3, ухвалою суду від 16.07.2019р. у справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення якої поставлені наступні питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у документах (договорі №11-04-18/25 від 11.04.2018р. в графі "Особистий підпис Покупця" та в накладній №112 від 11.04.2018р. в графі "Отримав" ОСОБА_3 чи іншою особою та чи скріплений підпис ОСОБА_3 у договорі №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та у накладній №112 від 11.04.2018р. печаткою ОСОБА_3.

Як зазначено у вказаному рішення суду, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №19-4649 від 19.11.2019р. підписи від імені ОСОБА_3 в оригіналі договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. розміщений зі зворотної сторони третього аркуша, в розділі " 10. АДРЕСИ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН", у графі "Особистий підпис Покупця" та в оригіналі видаткової накладної №112 від 11.04.2018р., розміщений у графі "Получил(а), виконані самим ОСОБА_3.

Також судом було встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач за поставлений за видатковою накладною №112 від 11.04.2018р. товар не розрахувався.

Крім того, за час розгляду вказаної справи надавалась оцінка такому спірному договору в частині підписання спірного договору у даній справі з боку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та було зазначено судом що питання, запропоноване Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3: Чи виконані підписи у договорі поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. та видатковій накладній №112 від тієї ж дати у графах "Продавець" Позивачем - ОСОБА_1 особисто - не підлягають задоволенню оскільки Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не оскаржується та не заперечується факт підписання та проставлення печатки з боку продавця.

Суд вважає за необхідне зазначити, що і у даній справи відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 навались суду пояснення та було зазначено суду, що вона укладала та підписувала Договір поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р., що є предметом розгляду даної справи.

Також за час розгляду справи судом було оглянуто у судовому засіданні наданий з боку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 оригінал Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що доводи позивача щодо того, що єдиним продавцем даного товару на території Одеської області є Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрооптима", якій належить знак на товари та послуги "Aqva Plus" та патент на промисловий зразок цієї крапельної стрічки, і що відповідач не купував у Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрооптима" вказаний товар для подальшого продажу позивачу, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються доказами та твердженнями відповідача, крім того, суд зазначає, що таким доводам вже було надано оцінку за час розгляду господарської справи №916/994/19.

Під час розгляду даної справи позивачем не було забезпечено надання належних та обґрунтованих доказів на підтвердження своїх доводів у даній частині підстав позову, що наразі розглядаються та досліджуються судом.

У рахуванням встановлених обставин у господарській справі №916/994/19, суд зазначає щодо встановленого факту укладання між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 11 квітня 2018 року Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018 р. та подальше його погодження, шляхом виконання.

Отже, судом наразі з`ясовано, що спірний Договір поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. було підписано як з боку Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3, та і з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Суд зазначає, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину, тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, проте, як встановлено судом за час розгляду справи, позивачем відповідного належними та допустимими доказами доведено суду не було.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, які направлено на визнання недійсним Договору поставки товару №11-04-18/25 від 11.04.2018р. у зв`язку із вчиненням його Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 під впливом обману з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх недоведеністю та не відповідністю фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2102,00 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

2. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. покладаються на позивача.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко