ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Справа №909/1031/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №39/1-1829-20 від 14.09.2020 (вх. ЗАГС №01-05/6214/20 від 24.09.2020)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 (суддя Скапровська І.М., повний текст рішення складено 14.08.2020)

у справі №909/1031/18

за позовом: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: АТ «ОГС «Тисменицягаз», вул. Вісконта, 3, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400

про стягнення заборгованості в сумі 4 727 470,45 грн., з яких 148 217,80 грн. - пеня, 1043232,63 грн. - 3% річних, 3 536019,08 грн. - інфляційні втрати,

за участю представників:

від позивача (в режимі відео конференції): представник Іоннікова Ю.В.;

від відповідача: представник Шеремета М.М.;

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 у справі №909/1031/18 у задоволенні позовних вимог АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до АТ «ОГС «Тисменицягаз» про стягнення заборгованості в сумі 4 727 470,45 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської від 11.08.2020 у справі №909/1031/18 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 справу №909/1031/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №39/1-1829-20 від 14.09.2020 (вх. ЗАГС №01-05/6214/20 від 24.09.2020) на рішення Господарського суду Івано-Франківської від 11.08.2020 у справі №909/1031/18 залишено без руху. Апелянта зобов`язано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати оригінали доказів сплати судового збору у розмірі 106 368,08 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської від 11.08.2020 у справі №909/1031/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 04.11.2020.

02.11.2020 на адресу суду від представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» поступив відзив на апеляційну скаргу (вх.. №01-04/6385/20 від 02.11.2020).

04.11.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю членів колегії - суддів Орищин Г.В. та Галушко Н.А., ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 призначено розгляд справи на 25.11.2020

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 розгляд справи відкладено на 09.12.2020.

В судовому засіданні 09.12.2020 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до АТ «ОГС «Тисменицягаз» про стягнення заборгованості в сумі 4 727 470,45 грн. задоволити.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржене рішення залишити без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до АТ «ОГС «Тисменицягаз» про стягнення заборгованості в сумі 4 727 470,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором №13/150-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 та додатковими угодами до нього в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ. Предметом позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) є нарахована пеня в розмірі 148217,80 грн., 3% річних в розмірі 1043232,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3536019,08 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 у справі №909/965/16, яке набрало законної сили та є остаточним, встановлено наявність заборгованості ПАТ «Тисмениця» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за період 2013-2014 років в розмірі 1 104 244,88 грн., в решті позову відмовлено, зокрема, відмовлено в задоволені вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 9 671 588, 93 грн. за поставлений природній газ в період з листопада по грудень 2015 у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для стягнення у судовому порядку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу.

Місцевий господарський суд, врахувавши висновки Верховного Суду у справі №909/965/16, дійшов висновків про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий господарський суд допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так, скаржник стверджує, що у справі №909/965/16 Господарський суд Івано-Франківської області встановив, що протягом січня 2013 року грудня 2014 року поставлено природний газ магістральними трубопроводами на адресу ПАТ «Тисменицягаз» за договором на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ на загальну суму 21 754 412,55 грн., підтверджена належними і допустимими доказами заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений у 2013-2014 роках газ становить 1 104 244,88 грн. Висновків за поставлений у 2015 році природний газ суд не робив. Натомість, предметом позову у справі №909/1031/18 є вимога про стягнення, пені, інфляційних втрат та 3% річних, пов`язана з порушенням зобов`язання з оплати за поставлений природний газ у листопаді та грудні 2015 року.

Скаржник зазначає, що вартість поставленого в 2015 році природного газу становить 21 139 134,31 грн., з них сума оплачених відповідачем коштів за 2015 рік за спільними протокольними рішеннями становить 11 220 727,96 грн., а заборгованість 9 918 406,35 грн. На момент подання позовної заяви у справі №909/1031/18 відповідач власними коштами сплатив частину заборгованості, відтак, заборгованість становила 9 464 307,47 грн., в тому числі з 21.01.2016 4 707 03,73 грн. за газ, отриманий в листопаді 2015 року та з 21.01.2016 4 756 603,74 грн. за газ, отриманий в грудні 2015 року. Саме на розмір заборгованості 2015 року, яка не охоплена спільними протокольними рішеннями і не була погашена у визначений договором строк, позивач нарахував пеню в розмірі 148217,80 грн., 3% річних в розмірі 1043232,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3536019,08 грн. Суд першої інстанції не врахував наведених обставин.

Апелянт наголошує, що у справі №909/965/16 не досліджувалась заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за договором 04.01.2013 №13-150-ВТВ протягом 2015 року природний газ.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, що штрафні санкції нараховано у зв`язку з неналежним виконанням договору, виходячи із суми заборгованості за період листопад-грудень 2015 року в сумі 9 464 307,47 грн., тобто із суми заборгованості, яку не встановлено та в стягненні якої відмовлено згідно із судовими рішеннями у справі №909/965/16, які набрали законної сили. Таким чином відповідач вважає, що вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню, оскільки підставою для їх нарахування є заборгованість, у стягненні якої відмовлено рішенням суду. Також відповідач звертає увагу на те, що в силу укладених між сторонами спільних протокольних рішень, які були предметом дослідження у справі №909/965/16, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Окрім того, відповідач покликається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 к справі №910/4590/19, відповідно до якого зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством «Тисменицягаз» (Покупець/відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ.

Згідно п. 1.1 Договору, з врахуванням Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 до Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2013-2014 природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити природний газ на умовах Договору.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

Додатковою угодою №9 від 22.12.14р., п. 6.1. Договору, викладено у наступній редакції: « 6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширив свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (Додаткова угода №9 від 22.12.14р. до Договору).

У разі, невиконання Покупцем умов п.6.1.Договору, він зобов`язується сплатити Продавцеві, крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. Договору).

В силу п. п.8.1.-8.5. Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, № 4 від 15.05.2014, № 5 від 10.06.2014, № 6 від 05.09.2014, №7 від 10.11.2014, №8 від 08.12.2014, №10 від 05.02.2015, №11 від 10.03.2015, №12 від 03.04.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 03.06.2015, №15 від 10.07.2015, №16 від 12.10.2015, №17 від 28.10.2015 до Договору №13-150-ВТВ від 04.01.2013, сторонами змінено ціну та обсяги постачання природного газу.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 у справі №909/965/16 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ВАТ «Тисменицягаз» про стягнення коштів, яким позов задоволено частково, було встановлено наступні обставини:

- за договором купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.2013 за період 2013-1014 роки позивач передав відповідачу природний газ в кількості 4391,245 тис.куб.м. на загальну суму 21754412 грн. 55 коп.;

- між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ВАТ «Тисменицягаз», а також іншими учасниками розрахунків (Головним фінансовим управлінням Івано-Франківської ОДА, Головним управлінням Державної казначейської служби, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА) підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету;

- підписанням спільних протокольних рішень у 2013-2016 роках і виконанням їх положень сторони фактично погодилися, що часткова оплата наданих послуг з транспортування природного газу за договором №13-150-ВТВ від 04.01.2013 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення;

- згідно з платіжними дорученнями, які підтверджують сплату по вказаних вище спільних протокольних рішеннях, платником щодо яких вказано ПАТ «Тисменицягаз»; призначення платежу - за природний газ 2013 -2015 років всього сплачено 32105420 грн 65 коп., з них за 2013-2014 роки - 20 884 692 грн. 69 коп., зокрема, в рішенні досліджено платіжні доручення №49 від 22.12.2015 за природній газ за 2015 рік на суму 2126525 грн. 02 коп., №1 від 27.01.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 3990000 грн. 00 коп., №3 від 23.02.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 5296000 грн. 00 коп., №8 від 20.04.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 42727 грн. 96коп.;

- відповідно до висновку судово-економічної експертизи №23218/23219/18-72 від 28.02.2019, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, експертами: «розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості ПАТ «Тисменицягаз» перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень, становить 9671588 грн. 93 коп., в тому числі: з 21.01.2016 - 4914985,19 грн. за газ, отриманий в листопаді 2015 року; з 21.01.2016 року - 4756603, 74 грн. за газ, отриманий в грудні 2015 року».

Водночас Господарський суд Івано-Франківської області відхилив висновок експерта, яким встановлено, що розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості ПАТ «Тисменицягаз» перед НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень, становить 9671588 грн. 93 коп., оскільки такий висновок було зроблено не на підставі первинних документів.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ за листопад та грудень 2015 року не була предметом дослідження під час розгляду справи №909/965/16.

До позовної заяви у справі №909/1031/18 було додано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 5044307,42 грн. та від 31.12.2015 на суму 4 756 603,74 грн. (а/с 70,71, том І).

В матеріалах справи також містяться спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків між сторонами та іншими учасниками розрахунків (Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаменту фінансів Івано-Франківської ОДА, Фінансового управління Тисменицької РДА, ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут») за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №204 від 21.01.2016 на суму 3 990 000,00 грн. за жовтень-листопад 2015 року (а/с 102, том ІІ) та №591 від 18.02.2016 на суму 5 296 000,00 грн. за листопад-грудень 2015 року (а/с 105, том ІІ), а також платіжне доручення №1 від 27.01.2016 на суму 3990000,00 грн., призначення платежу постанова уряду від 11.01.2005 №20, прот.рішення №204 від 21.01.2016 за природний газ 2015 року, договір від 04.01.2013 №13-150-ВТВ (а/с 139, том ІІ), та платіжне доручення №3 від 23.02.2016 на суму 5296000,00 грн. з призначенням платежу постанова уряду від 11.01.2005 №20, прот.рішення №591 від 18.02.2016 за природний газ 2015 року, договір від 04.01.2013 №13-150-ВТВ (а/с 140, том ІІ).

Тобто розрахунок за природний газ за грудень та листопад 2015 року здійснювався за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Як стверджує позивач в апеляційній скарзі саме на суму прострочення заборгованості за природний газ за листопад-грудень 2015 року за договором від 04.01.2013 №13-150-ВТВ ним було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які є предметом позову.

Із розрахунку суми боргу, наданого позивачем, вбачається, що санкції та 3% річних, за зобов`язаннями листопада 2015 року нараховано на суму 5 044 307,42 грн., а за зобов`язаннями грудня 2015 року на суму 4756603,74 грн.

Постановою Верховного Суду від 18.06.2020 було залишено без змін рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 у справі №909/965/16.

Верховний Суд у цій справі зазначив, що відмовляючи у позові про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суди першої та апеляційної інстанції врахували правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 №906/2748/18, та виходили з того, що з врахуванням укладених між сторонами спільних протокольних рішень, оскільки у даному випадку наявний спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Отже, Верховний Суд, у правовідносинах, що склались між АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з ПАТ «Тисменицягаз», на підставі договору від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, підтримавши рішення першої інстанції у справі №909/965/16, висловив позицію стосовно неправомірності нарахування пені, 3% річних і інфляційних, в зв`язку з несвоєчасним виконанням договору №13-150-ВТВ від 04.01.2013.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, наявність в матеріалах справи спільних протокольних рішень, укладених між сторонами у справі щодо організації розрахунків з основної заборгованості за договором №13-150 ВТВ від 04.01.2013, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов про стягнення пені, інфляційних і 3% річних, нарахованих на заборгованість за листопад та грудень 2015 року за договором №13-150 ВТВ від 04.01.2013, задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю у відповідача можливості впливати на порядок, строк та розмір розрахунків за поставлений природній газ.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №39/1-1829-20 від 14.09.2020 (вх. ЗАГС №01-05/6214/20 від 24.09.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 у справі 909/1031/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи №909/1031/18 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 21.12.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.