ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020м. ДніпроСправа № 904/3575/20

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО", м.Обухів, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010", с.Веселе, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 3440286,01 грн.

Суддя Панна С.П.

Секретар судового засідання Савенко О.О.

Представники:

від позивача:Бохан С.О.

від відповідача:не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-2010" про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 3440286,01 грн., з яких: 1475042,05 грн.основного боргу; 473831,02 грн. відсотків за користування товарним кредитом; 255377,60 грн. пені; 607667,42 грн. 56% відсотків річних; 38351,10 грн. індексу інфляції та 590016,82 грн. штрафу, судовий збір в розмірі 51604,29 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 36/18-3 від 15 березня 2018 р. в частині здійснення своєчасних розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначене на 31.08.2020 р..

03.08.2020 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому посилаючись на запровадження в Україні карантину та відсутністю у позивача збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язання, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.08.2020 р. електронною поштою позивач надіслав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідач не надав жодних доказів того, яким чином запровадження карантину вплинуло на виконання зобов`язання за договором 2018 року, оплату за яким відповідач був зобов`язаний здійснити задовго до запровадження в Україні карантину. Також позивач зазначає, що розмір нарахованих штрафних санкцій не є надмірним порівняно із загальною сумою заборгованості, оскільки складає 24% від загального розміру заявлених позовних вимог.

31.08.2020 р. позивачем подано заяву про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою господарського суду від 31.08.2020 р. підготовче засідання по справі відкладено на 06.10.2020 р..

Ухвалою господарського суду від 06.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2020 о 11:00 год..

08.10.20 р. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО". Клопотання задоволено судом.

Ухвалою господарського суду від 27.10.2020 судове засідання по суті по справі 904/3575/20 відкладено на 26.11.20 р. о 11:30 год..

В призначеному судовому засіданні, в режимі відео конференції, був присутній представник позивача, представник відповідача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

В судовому засіданні 26.11.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТА-2010» (Відповідач) укладено договір поставки № 36/18-З (Договір) продукції виробничо-технічного призначення (Товар), відповідно до якого Позивачем було передано у власність Відповідачеві Товар та документи, що до нього відносяться.

Пунктом 1.1 договору визначено, що в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначений відповідно до умов договору.

Згідно пункту 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору та у видаткових накладних, які є невід`ємною його частиною.

Пунктом 2.1 договору визначено, що загальна сума договору становить вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2, 2.3 договору, що передається за цим договором та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається у додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни товару.

За умовами пункту 2.4 договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2, 2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаний в тексті цього договору.

Таким чином, відповідач зобов`язувався здійснити оплату за поставлений Товар в строки, зазначені в Додатках до Договору поставки, з врахуванням положень додаткової угоди № 1 від 30 жовтня 2018 р. (п. 1 угоди), а саме : до 10.02.2019 р. 1300 000 грн. основного боргу; до 01.04.2019 р. відсотки за користування товарним кредитом, які будуть нараховані з дати укладення додаткової угоди по 31.03.2019 р.; до 01.07.2019 р. відсотки за користування товарним кредитом з 01.04.2019 р. по 30.06.2019 р.; до 01.10.2019 р. 1475042, 05 грн. основного боргу та відсотки за користування товарним кредитом з 01.07.2019 р. по день остаточного розрахунку.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Додатковою угодою №1 від 30.10.2018 до договору сторони внесли зміни до пункту 2.6 договору. Сторони визначили, що з 01.12.2018 розмір відсотків за користування товарним кредитом становить 20% річних.

Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (пункт 2.7 договору).

За приписами пункту 2.11 договору відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до пункту 2.6 договору. Щомісячно з 01 вересня поточного року, або в день повного розрахунку, якщо такий настав раніше, постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховується постачальником відповідно до вимог п. 2.10.

Відповідно до пункту 2.12 договору моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата складання видаткової накладної на товар та/або, при необхідності, складання інших документів, що посвідчують факт передачі товару покупцю.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця з виконання грошових зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, за штрафними санкціями до повного їх виконання.

Відповідно до пункту 7.2 договору у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець: А) сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалась на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання; В) сплачує на користь постачальника 36 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Додатковою угодою №1 від 30.10.2018 до договору сторони внесли зміни до пункту 7.2 договору. Сторони визначили, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець: А) сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф у розмірі 40% від несплаченої суми, яка склалась на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання; В) сплачує на користь постачальника 56 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.3 договору сторони визначили, що керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності за всіма зобов`язаннями (сплата заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору до 3 років. Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього. Докази визнання договору недійсним у судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

16.03.2018 сторони підписали додаток №1/СА000004028 до договору, яким визначили, що позивач продає, а відповідач купує насіння соняшника PR 64F66 Круїзер на суму 704600 грн. 52 коп.. Загальна вартість товару згідно додатку №1/СА000004028 від 16.03.2018 становить 704600 грн. 52 коп.. Сторони визначили, що строк оплати товару до 16.03.2018 (включно) (а.с.12).

Додаток №1/ СА000004028 від 16.03.2018 підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

16.03.2018 сторони підписали додаток №1/ СА000004029 до договору, яким визначили, що позивач продає, а відповідач купує насіння соняшника PR 64F66 Круїзер на суму 2775042 грн. 05 коп. Сторони визначили, що строк оплати товару до 30.10.2018 (включно). Також сторони визначили, що річна ставка відсотків становить 1% (а.с.13).

Додаток №1/СА000004029 від 16.03.2018 підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 479 642,57., що підтверджується видатковими накладними № 1984 від 16.03.2018 р. на суму 704 600,52 грн.; № 1992 від 16.03.2018 р. на суму 2 775 042,05 грн.(а.с. 15-16).

Як встановлено матеріалами справи, відповідач в порушення умов Договору поставки, прострочив оплату Товару та оплатив заборгованість частково, в розмірі 2 004 600,52 грн., а саме: 16.03.2018 р. сплатив суму 704 600,52 грн.; 31.01.2019 р. сплатив суму 300 000,00 грн.; 01.02.2019 р. сплатив суму 400 000,00 грн.; 06.02.2019 р. сплатив суму 300 000,00 грн., відповідно до копій платіжних доручень, наявних в матеріалах справи (а.с.17-21). Товар на суму 1 475 042,05 грн. залишився несплаченим.

В матеріалах справи відсутні докази оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювента 2010" заборгованості за договором поставки № 36/18-3 від 15 березня 2018 р. у розмірі 1 475 042,05 грн.. З огляду на положення умов договору та додаткової угоди №1 від 30.10.2018 до договору, відповідач був зобов`язаний повністю сплатити суму основного боргу у строк до 01.10.2019.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 1 475 042,05 грн., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

На підставі пункту 2.6 договору позивачем нараховані відсотки за користування товарним кредитом за загальний період з 26.06.2019 по 09.06.2020 у розмірі 473 831,02 грн.. За результатом перевірки розрахунку відсотків за користування товарним кредитом, наданого позивачем, порушень не встановлено. Розрахунок є арифметично правильним та відповідає умовам договору та чинного законодавства України.

З огляду на умови договору та додаткової угоди №1 від 30.10.2018 до договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати відсотків за користування товарним кредитом є таким, що настав.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування товарним кредитом за загальний період з 26.06.2019 по 09.06.2020 у розмірі 473 831,02 грн..

Позивач на підставі пункту 7.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 02.10.2019 по 26.06.2020 в розмірі 255377,60 грн..

При цьому, суд зауважує на тому, що відповідно до пункту 7.3 договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Дослідивши розрахунок пені наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 255377,60 грн. за період з 02.10.2019 по 26.06.2020 р..

Також на підставі пункту 7.2 договору позивачем нарахований штраф у розмірі 590016,82 грн..

Дослідивши розрахунок штрафу наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 590016,82 грн..

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 38351,10 грн. за загальний період з жовтня 2019 по травень 2020 р. та 56% річних в розмірі 607667, 42 грн. за загальний період з 02.09.2019 по 26.06.2020 р..

За результатом зробленої судом перевірки розрахунку інфляційної складової встановлено, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 38351,10 грн. за загальний період з жовтня 2019 по травень 2020 р..

Перевіривши розрахунок 56% річних, суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 56% річних в розмірі 607667, 42 грн. за загальний період з 02.09.2019 по 26.06.2020 р..

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій та інших нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Суд зважає на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винятковість обставин, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення про зменшення штрафних санкцій.

Відповідач посилається постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2" (зі змінами) та введенням на території України карантину, що, на його думку, у відповідності до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Пунктом 6.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо його невиконання зумовлено діями та наслідками дії обставин непереборної сили, а саме, але не виключно: паводок, землетрус інші стихійні лиха, ембарго, віна або військові дії, дії шкідливих комп`ютерних програм, рішення уряду, іншого органу центральної влади, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору.

Згідно пункту 6.2 договору сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана в триденний термін письмово повідомити іншу сторону про настання і припинення таких обставин. Повідомлення повинно бути підтверджене відповідним документом територіального органу Торгово Промислової Палати України. Відсутність повідомлення позбавляє сторону права посилатись на існування обставин непереборної сили як на підставу невиконання чи неналежного виконання зобов`язань.

Водночас, частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, а також своєчасне повідомлення про настання таких обставин.

В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження направлення відповідачем повідомлень про настання форс-мажорних обставин із відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати матеріали справи на виконання вимог п.8.3. договору та ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд зауважує, що обов`язок відповідача повністю погасити заборгованість за договором поставки № 36/18-3 від 15 березня 2018 р. виник 02.10.2019 р.. При цьому, карантин був запроваджений на території України постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2".

Позивач звернув увагу на те, що відповідачем не було надано жодних доказів, того яким чином запровадження карантину вплинуло на виконання договору, який був укладений ще у 2018 році. Крім того відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар, за довго до за провадження карантину в Україні.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вживав дії спрямовані на врегулювання питання щодо погашення заборгованості за договором поставки № 36/18-3 від 15 березня 2018, протягом періоду між виникненням заборгованості та запровадженням карантину.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 51604 грн.29 коп..

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем вказаний орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 138 109,15 грн..

В обґрунтування вказаної суми позивачем до позовної заяви надана копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 6 від 21 січня 2019 р. з додатком № 47 від 22 червня 2020 р. та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

На момент розгляду даної справи позивачем не було надано суду доказів прийняття послуг з надання правової (правничої) допомоги, а представником позивача в судовому засіданні було зазначено, що вказані докази надання правової (правничої) допомоги будуть надані суду після прийняття рішення у даній справі.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд не розглядає питання покладення на відповідача витрат на надання правової (правничої) допомоги.

Щодо суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10000грн., яка заявлена до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювента 2010", суд зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, підстави для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачем відсутні, а тому дані витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТА-2010» (52502, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Веселе, вул. Гагаріна, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, 20, ) заборгованість з основного боргу в розмірі 1 475 042,05 грн., 473 831,02 грн. відсотків за користування товарним кредитом; 255 377,60 грн. пені; 607 667,42 грн. 56 % річних; 38 351,10 грн. інфляційних втрат, 590 016,82 грн. штрафу, а також судовий збір в сумі 51 604,29 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду

Повне рішення складено 07.12.2020

Суддя С.П. Панна