ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" грудня 2020 р.Справа № 922/600/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

та за участю:керуючий санацією: арбітражний керуючий Терещенко О.В. (свідоцтво №1946 від 18.12.2019),

представник уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст" Птаха В.І. - не з`явився після перерви в судовому засіданні,

представник ПАТ "Завод "Електромаш" - Безпалий С.О. (свідоцтво арбітражного керуючого №341 від 26.02.13, ліквідатор на підставі ухвали від 02.09.2014)

представник ініціюючого кредитора - Чумаченко А.В. (ордер від 09.03.2020, свідоцтво №2079 від 19.04.17),

представник ОСОБА_1 - Лишняк І.В. (ордер серія ВІ №1025639 від 20.11.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2698 від 09.04.2019)

розглянувши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника у справі за заявою

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна"
про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст 2012", м. Харків

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ, ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

09 вересня 2020 року до суду надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами із заробітної плати до ТОВ "Автомобіліст 2012" на загальну суму 14994,13 грн., з яких 3245,00 грн. - заробітна плата за другу половину травня 2019 та 11749,13 грн. - заробітна плата за червень та компенсація за невикористану відпустку.

Присутній в судовому засіданні представник заявника адвокат Лишняк І.В. підтримує у повному обсязі заявлені вимоги ОСОБА_1 у загальному розмірі 14994,13 грн. На виконання вимог ухвали суду від 20.11.2020 представник заявника надав письмові пояснення (вх. № 28055від 01.12.2020) щодо розрахунку заявленої суми заборгованості, яка складається із заробітної плати за другу половину травня в розмірі 3245,00 грн., заробітної плати за червень 2019 в розмірі 402,50 грн та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 11346,63грн.

Представник уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст 2012" Птаха В.І. адвокат Бекузаров Р.Е. просить суд оголосити перерву в судовому засіданні задля ознайомлення із наданими письмовими поясненнями представника заявника адвоката Лишняк І.В. щодо розрахунку заявленої суми заборгованості.

В судовому засіданні 01.12.2020 з розгляду грошових вимог ОСОБА_1 оголошено перерву до 01.12.2020 о 15:45.

Після перерви суд продовжує розгляд заяви грошових вимог ОСОБА_1 до боржника.

Керуючий санацією арбітражний керуючий Терещенко О.В. в судовому засіданні зазначив, що ним були розглянуті та визнані у повному обсязі заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 14994,13 грн., про що у встановленому порядку повідомлено заявника (повідомлення №01-32/64 від 16.09.2020).

В судове засідання після перерви представник уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_2 адвокат Бекузаров Р.Е. не з`явився. В наданих письмових запереченнях (вх. № 27933) на заяви фізичних осіб щодо стягнення заробітної плати заперечує у повному обсязі щодо грошових вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав:

- колишнім працівником ОСОБА_1 не були відпрацьовані робочі дні за травень 2019, через захоплення ТОВ "Автомобіліст 2012" невідомими особами та відсутність доступу до вищезазначеного підприємства;

- документи, на яких ґрунтується заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 14994,13 грн. не є належними доказами, оскільки підписані не колишнім керівником ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_3 , а іншою особою.

- заявлені вимоги підлягають доведенню за правилами позовного провадження, з проведенням судово-економічної експертизи на підставі оригінальних первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ "Автомобіліст 2012", які затверджені керівником підприємства - Бондаренко В.В.

Присутні учасники у справі про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012" : представник ОСОБА_1 адвокат Лишняк І.В., представник кредитора ТОВ "Афаліна", керуючий санацією арбітражний керуючий Терещенко О.В., представник кредитора ПАТ "Завод "Електромаш" арбітражний керуючий Безпалий С.О. вважають, що заперечення представника уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст" ОСОБА_2 адвоката Бекузарова Р.Е. щодо грошових вимог ОСОБА_1 не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, представник уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст 2012" Птаха В.І. адвокат Бекузаров Р.Е. надав клопотання про витребування доказів (вх. № 27934), в якому просить суд витребувати від керуючого санацією - арбітражного керуючого Терещенка О.В. для проведення судово-почеркознавчої експертизи оригінали наступних документів : наказ ТОВ "Автомобіліст 2012" №17 від 05.04.2020 про встановлення штатного розкладу та визначення розміру посадових окладів; штатний розклад ТОВ "Автомобіліст 2012", що введений в дію з 05.04.2019; табель обліку робочого часу відпрацьованого працівниками ТОВ "Автомобіліст 2012" за травень та червень 2019.

Суд зазначає, що вищезазначене клопотання представника уповноваженої особи акціонерів ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_2 адвоката Бекузарова Р.Е. про витребування доказів (вх. № 27934) було розглянуто судом під час розгляду заяви з грошовими вимогами ОСОБА_4 про що постановлено відповідне рішення від 01.12.2020.

Розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника та додані до неї документи, заслухавши пояснення учасників у справі про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012", дослідивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ЩОДО РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ гр. ОСОБА_5 В МЕЖАХ СПРАВИ ПРО БАНКРУТСТВО

В наданих запереченнях на заяву гр. ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, представник уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокат Бекузаров Р.Е. зазначає, що заявлені грошові вимоги із заробітної плати не можуть розглядатися як конкурсні, в зв`язку з їх спірністю та повинні розглядатися виключно за правилами позовного провадження. Проте суд не може погодитись з цим твердженням виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Судом встановлено, що заявлені вимоги гр. ОСОБА_1 до боржника в загальному розмірі 14994,13 грн., з яких 3245,00 грн. - заробітна плата за другу половину травня 2019 та 11749,13 грн. - заробітна плата за червень та компенсація за невикористану відпустку виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012" (ухвала господарського суду Харківської області від 06.04.2020), отже за своїм змістом грошові вимоги ОСОБА_1 є конкурсними.

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи №922/600/20, ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012".

Відповідно до вимог законодавства, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 07.04.2020 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012" за № 64707.

Разом з тим, заява ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 20784) надійшла до суду лише 09.09.2020, тобто після закінчення 30-денного строку, встановленого для їх подання.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

На виконання приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства ухвалою господарського суду Харківської області від 25.09.2020 заяву гр. ОСОБА_1 було призначено до розгляду.

Крім того, відповідно до ч.7 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, стосовно яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищенаведене, заявлені грошові вимоги гр. ОСОБА_1 до боржника на суму 14994,13 грн. є конкурсними, які повинні розглядатися судом в межах справи № 922/600/20 про банкрутство ТОВ "Автомобіліст 2012" відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

ЩОДО ГРОШОВИХ ВИМОГ гр. ОСОБА_6 .

Як встановлено судом, гр. ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Автомобіліст 2012" з 01.10.2012 по 03.06.2019, що підтверджується копією трудової книжки, поданою заявником.

Наказом №9-к директора ТОВ "Автомобіліст 2012" Бондаренка В.В. від 03.06.2019 ОСОБА_1 звільнено з роботи, за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу Законів про працю України.

Грошові вимоги гр. ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що при її звільнені, всупереч вимогам ст.ст.94, ч.1 ст. 83, 116 КЗпП України та ч.1. ст. 24 Закону України "Про відпустки", боржник не виплатив заявнику заробітну плату за другу половину травня 2019 у розмірі 3245,00 грн., заробітну плата за червень та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11749,13 грн.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Підставами для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою формою оплати праці є штатний розпис і табель обліку використання робочого часу.

Відповідно до штатного розкладу ТОВ "Автомобіліст 2012", який введений наказом №17 від 05.04.2019, ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу кадрів з окладом 9000,00 грн.

З матеріалів заяви вбачається, що фактично ОСОБА_1 відпрацювала 21 день у травні 2019 та 1 день у червні 2019, про що свідчать копії табелів обліку робочого часу ТОВ "Автомобіліст 2012" за травень - червень 2019, наданих заявником.

Відповідно до розрахунково - платіжної відомості № А-0000016 за травень 2019 року начальнику відділу кадрів ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за відпрацьовані 21 день у розмірі 9000,00 грн., з яких виплачено аванс у розмірі 4000,00 грн., утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1620,00 грн та військовий збір у розмірі 135,00 грн., отже сума заробітної плати ОСОБА_1 за другу половину травня 2019 до виплати становить 3245,00 грн. (9000,00 - 4000,00 - 1620,00 - 135,00).

Нарахування вищезазначеної суми заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 3245,00 грн. за другу половину травня 2019 також підтверджується штатним розкладом, відомістю на виплату готівки №А-00000016 за другу половину травня 2019 та розрахунковим листком по заробітній платі за травень 2019.

Відповідно до розрахунково - платіжної відомості № А-0000017 за червень 2019 року начальнику відділу кадрів ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за 1 відпрацьований день у розмірі 500,00 грн. З урахуванням сплати 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за 1 робочий день у червні 2019 становить 402,50 грн.

Нарахування заробітної плати за 1 відпрацьований день у червні 2019 ОСОБА_1 підтверджується штатним розкладом, розрахунковим листком по заробітній платі за червень 2019, відомістю на виплату готівки за червень 2019 № А-0000017.

Також, ОСОБА_1 в поданій заяві з грошовими вимогами до ТОВ "Автомобіліст 2012" заявлена вимога щодо компенсації за невикористану відпустку у розмірі 11346,63 грн.

Як вже було зазначено раніше, ОСОБА_1 була прийнята на посаду начальника відділу кадрів ТОВ "Автомобіліст 2012" з 01.10.2012, що підтверджується копією наказу №7-к від 01.10.2012. Відповідно до наказу № 9-к директора ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_3 звільнена з посади начальника відділу кадрів вищезазначеного підприємства з 03.06.2019.

Згідно ст.6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Отже, розмір відпустки за 1 рік складає 24 дні та пропорційно за 1 місяць відпустка складає 2 дні.

З матеріалів заяви вбачається, що гр. ОСОБА_1 за період своєї роботи на ТОВ "Автомобіліст 2012", а саме з 01.10.12 по 03.06.2019 використала всього 120 днів відпустки з 160 днів, які надані їй згідно чинного законодавства, що підтверджується наступним.

Так, за період з 01.10.12 по 30.09.2017 гр. ОСОБА_1 використала усі надані їй щорічні відпустки, що підтверджується копіями наказів ТОВ "Автомобіліст 2012" №6-к від 16.09.2013, №3-к від 19.05.2014, №4-к від 19.06.2014, № 5-к від 18.07.2014, №3-к від 29.05.2015, №6-к від 01.09.2015, №5-к від 08.08.2016, №5-к від 03.07.2017, № 2-к від 04.06.2018 та табелями обліку використання робочого часу ТОВ "Автомобіліст 2012" за вересень 2013, травень 2014, за червень 2014, липень 2014, червень 2015, вересень 2015, за серпень 2016, липень 2017, червень 2018.

З матеріалів заяви вбачається, що гр. ОСОБА_1 не використала щорічну відпустку за період з 01.10.2017 по 30.09.2018 у кількості 24 дні та з 01.10.2018 по 03.06.2019 у кількості 16 днів, що разом становить 40 днів.

У відповідності до ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ч.1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином, з метою надання працівникам можливості реалізовувати право на відпочинок законодавство України про працю надає їм право при звільненні вимагати компенсацію за невикористані ними дні щорічних відпусток.

Відтак, працівник має право у разі звільнення на отримання грошової компенсації.

Відповідно до вимог п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 за № 100, із змінами, обчислення для виплати компенсації за невикористані відпустки проводяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи.

Згідно з розрахунком відпускних ОСОБА_1 за останні 12 календарних місяців роботи перед звільненням, сума всіх його виплат склала 125095,59 грн., при чому робочих днів за цей період ОСОБА_1 відпрацювала 355

Таким чином, середня заробітна плата за 1 день за останні 12 календарних днів місяців роботи перед звільненням ОСОБА_1 склала 352,38 грн. ( 125095,59 грн. / 355 днів).

Отже, оскільки ОСОБА_1 не використала 40 днів відпустки, компенсація за невикористану відпустку складає 14095,20 грн (352,38 грн х40 днів). З урахуванням сплати 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору, компенсація за невикористану відпустку становить 11346,63 грн. (14095,20 грн х18% = 2537,14 грн та 14095,20 х1,5 % = 211,43 грн; 14095,20 - (2537,14 +211,43) = 11346,63

Розрахунок кількості днів невикористаної відпустки та відповідного розміру компенсації підтверджується наступними документами : розрахунковим листком по заробітній платі за червень 2019, розрахунково-платіжною відомістю на виплату готівки за червень 2019 № А-0000017, копією розрахунку суми відпускних за червень 2019.

В наданих до суду запереченнях представник уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокат Бекузаров Р.Е. стверджує, що заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на підроблених документах, тому він вважає, що заявлена фізичною особою ОСОБА_1 сума заборгованості за травень місяць 2019 у розмірі 3245,00 грн. та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 11346,63 повинні розглядатись судом у позовному провадженні з проведенням судово-економічної експертизи на підставі оригінальних первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ "Автомобіліст 2012", які затверджені колишнім керівником цього підприємства ОСОБА_3 .

Судом таке твердження представника уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвоката Бекузарова Р.Е. не може бути прийнято до уваги на підставі наступного.

Частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви разом із документами, що їх підтверджують.

Аналіз приписів статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави стверджувати, що кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву з вимогами до боржника, самостійно визначає розмір таких вимог та підтверджує їх відповідними документами, при цьому, до обов`язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду таких вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та обґрунтованих письмових заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18.

Так, в запереченнях представник уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокат Бекузаров Р.Е. зазначає, що деякі документи, а саме: копія наказу ТОВ "Автомобіліст 2012" №17 від 05.04.2020 про введення в дію штатного розкладу та визначення розміру посадових окладів, штатний розклад ТОВ "Автомобіліст 2012", що введений в дію з 05.04.2019, табель обліку робочого часу відпрацьованого працівниками ТОВ "Автомобіліст 2012" за травень та червень 2019, відомість А-0000016 на видачу готівки за другу половину травня 2019 є підробними, однак при цьому вищезазначеним представником не наведено жодного аргументу в підтвердження своїх доводів та не подано жодного доказу, який би спростував (чи ставив під сумнів) вищевказані документи заявника.

Крім того, в поданій заяві свідка, колишній керівник ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_3 стверджує, що ним ніколи на підписувались та складалися, у тому числі штатний розклад ТОВ "Автомобіліст 2012" на 2019. Проте суд критично оцінює його твердження, оскільки, якщо колишній керівник ТОВ "Автомобліст 2012" не підписував ніколи штатний розклад свого підприємства, то на якій підставі він звільнив своїм наказом №9-к від 03.06.2019 ОСОБА_1 .

Також заява свідка колишнього керівника ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_3 містить посилання на те, що підприємство фактично не працювало весь травень 2019, співробітники на роботу не виходили, оскільки ТОВ "Автомобіліст 2012" було захоплено невідомими особами.

Проте, суд зазначає, що ані колишнім директором ОСОБА_3 , ані представником уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокатом Бекузаровим Р.Е. на надано доказів простою підприємства (наказ, розпорядження тощо) або перебування робітників ТОВ "Автомобіліст 2012" у відпустці без збереження заробітної плати.

За приписами пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Натомість, судом встановлено, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів на підтвердження відсутності ОСОБА_1 на роботі у травні 2019, а саме: доповідної записці (службовій записці), яку складає безпосередній начальник гр. ОСОБА_1 на ім`я керівника ТОВ "Автомобіліст 2012" Бондаренко В.В. про те, що ОСОБА_1 немає на роботі, відповідного акту, складеного у довільній формі безпосереднім колишнім керівником ТОВ "Автомобіліст 2012" ОСОБА_3 про відсутність гр. ОСОБА_1 на роботі, підписаний комісією не менше, ніж з трьох осіб, письмових пояснень гр. ОСОБА_1 щодо її відсутності на роботі ТОВ "Автомобіліст 2012", письмових свідчень інших працівників вищезазначеного підприємства щодо відсутності гр. ОСОБА_1 на роботі, а також фіксації прогулу гр. ОСОБА_1 у табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5).

Посилання представника уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвоката Бекузарова Р.Е. на те, що ОСОБА_1 була звільнена 16.05.2019, з огляду на написану нею заяву на звільнення, не ґрунтується на вимогах Кодексу законів про працю України.

Так, згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58 зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Як вже було зазначено раніше, ОСОБА_1 було звільнено 03.06.2019, про що свідчить запис в трудовій книжці. Отже, останнім днем роботи ОСОБА_1 на підприємстві ТОВ "Автомобіліст 2012" є дата - 03.06.2019.

В запереченнях представником уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокатом Бекузаровим Р.Е. зазначено також про те, що відповідно до звіту форми 1-ДФ за 2-й квартал 2019 (квітень, травень та червень) ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата у загальному розмірі 13900,00 грн., з яких на його особисту думку - 7245,00 грн. виплачено за квітень 2019 та 6655,00 грн. виплачено за травень 2019.

Проте, суд не може погодитись з цим твердженням, оскільки до цього часу суду не надано жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про виплату заробітної плати ОСОБА_1 за другу половину травня 2019, а саме : відомості на виплату грошей за другу половину травня 2019, в якій ОСОБА_1 зроблений підпис про їх отримання, платіжний документ про перерахування заробітної плати за другу половину травня 2019 на особисту банківську платіжну карту ОСОБА_1 тощо). Отже, суд вважає, що звіт форми 1-ДФ щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати та утриманих податків, щодо працівників ТОВ "Автомобіліст 2012" за 2-й квартал 2019 не може бути належним, допустимим та обґрунтованим доказом виплати заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2019.

ОЦІНКА ДОКАЗІВ І ВИСНОВОК СУДУ

При розгляді грошових вимог гр. ОСОБА_1 до ТОВ "Автомобіліст 2012" визначальним моментом є наявність у заявника доказів в обґрунтування своєї заяви.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають сторони. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням балансу вірогідностей суд зазначає, що більш переконливим доказом на підтвердження заявлених грошових вимог ОСОБА_1 є докази, що подані нею та її представником адвокатом Лишняк І.В. в обґрунтування своїх грошових вимог до боржника ніж ті, що надані представником уповноваженої особи засновника ТОВ "Автомобіліст 2012" адвокатом Бекузаровим Р.Е. в обґрунтування своїх заперечень на заяву гр. ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд вважає, що грошові вимоги із заробітної плати гр. ОСОБА_1 підлягають задоволенню в загальному розмірі 14994,13 грн, з яких 3245,00 грн. - заробітна плата за другу половину травня 2019 та 402,50 грн. - заробітна плата за червень 2019 та 11346,63 грн. - компенсація за невикористану відпустку.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 45, 50-57 Кодексу України з процедур банкрутства, ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст.ст.94, 97, 83, 116 КЗпП України, ст. ст. 74, 77, 79, 86, 233-235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати вимоги кредитора гр. ОСОБА_1 на загальну суму 14994,13 грн, з яких 3245,00 грн. - заробітна плата за другу половину травня 2019 та 402,50 грн. - заробітна плата за червень 2019 та 11346,63 грн. - компенсація за невикористану відпустку.

2. Ухвалу направити кредитору-заявнику, керуючому санацією Терещенко О.В., боржнику, уповноваженій особі засновників (власник корпоративних прав) ОСОБА_2 , комітету кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу підписано 07.12.2020

Суддя Міньковський С.В.