РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2020Справа № 910/10580/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О. розглянувши

матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «БАНК «ПОРТАЛ» (пр-т Перемоги, буд. 5А, м. Київ, 01135) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» (вул. Іонна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, оф. 914, м. Київ, 01042), Товариства з додатковою відповідальністю «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» (вул. Каштанова, буд. 3, м. Коростень, Житомирська область, 11502) про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна,

Представники сторін:

від позивача: Морозова О.В.;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: Солонина І.Ю., Кушнір О.В.;

В С Т А Н О В И В:

21.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як вбачається із заявлених позовних вимог позивач просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5/2017 від 23.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» та Товариством з додатковою відповідальністю «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД»; зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» повернути належному власнику майно - магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-1, 1986 року випуску.

Позовна заява мотивована тим, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу № 5/2017 від 23.05.2017 майна, яке перебуває в заставі банку, без отримання його письмової згоди.

Ухвалою суду від 24.07.2020 позовну заяву Акціонерного товариства «БАНК «ПОРТАЛ» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

28.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача щодо виконання ухвали суду від 24.07.2020.

В період часу з 03.08.2020 до 05.08.2020 включно суддя Демидов В.О. перебував у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2020. Відповідачам запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів; з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані)- протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

19.08.2020 відповідач-1 ТОВ «УКРТРАНС-РЕМОНТ» подав до суду відзив на позов, в якому визнав позовні вимоги у повному обсязі.

07.09.2020 відповідач-2 ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позов заявлено з пропуском строку позовної давності. Також зазначав, що за наслідком переобладнання тепловозу двосекційного типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, заводський №1271 в два інші тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2, мали б бути зареєстровані відповідні зміни в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, чого не було зроблено, що з урахуванням ст. 19 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» свідчить про відсутність обтяження на тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2. Зазначав, що тепловоз типу М62, рік побудови 1986, заводський №1271-1 не може бути витребуваний за жодних обставин у ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД», оскільки за інших умов буде порушено невід`ємні права відповідача-2 вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

10.09.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що порушенням права позивача є саме відчуження предмету застави, яке відбулось 31.08.2017, що підтверджується наданим відповідачем-2 актом прийому-передачі тепловоза. Тому твердження відповідача-2 про те, що позовна заява, подана позивачем 21.07.2020, подана з пропуском строку позовної давності, є безпідставними. Також зазначав, що відповідно до п. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання, відкладено підготовче засідання на 24.09.2020.

23.09.2020 відповідач-2 ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» подало заперечення на відповідь позивача, в якому вказувало, що строк позовної давності розпочинається з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу 23.05.2017, оскільки саме тоді сторони підтвердили досягнення згоди щодо усіх його істотних умов. Відсутність реєстрації змін про обтяження зі сторони АТ «БАНК «ПОРТАЛ» не створює жодних правових наслідків для ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» у розумінні ст.ст. 12, 13 та 19 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. розгляд справи з 24.09.2020 перенесено на 15.10.2020.

15.10.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку із перебування судді Демидова В.О. у відпустці, справа призначена на 29.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.11.2020.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. розгляд справи з 12.11.2020 перенесено на 26.11.2020.

25.11.2020 відповідач-2 ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

У судовому засіданні 26.11.2020 оголошено перерву до 03.12.2020.

У судове засідання 03.12.2020 з`явились представники позивача та відповідача 2, надали пояснення по справі.

Представник відповідача-1 у судове засідання 03.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

В судовому засіданні 03.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

23.09.2015 між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ПОРТАЛ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «БАНК «ПОРТАЛ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» укладено договір №1523-КЛ про відкриття кредитної ліній, з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав йому грошові кошти в межах загальної суми, яка не перевищує 45 000 000,00 грн на строк з 23.09.2015 по 22.03.2019 включно, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути банкові отриману за кредитною лінією суму грошових коштів і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитною лінією у розмірі 26 % річних протягом перших 10 календарних днів наступного місяця за місяцем нарахування процентів.

29.04.2016 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту, між банком та ТОВ «УКРТРАНС-РЕМОНТ» укладено договір застави №25, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, у складі: секція А, заводський №5476 (рама тепловозу заводський №5474, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №449, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №459), секція Б заводський №5475 (рама тепловозу заводський №5475, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №456, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №425), адреса стоянки: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37, балансовою вартістю 11 960 000,00 грн, і оціночною вартістю 10 800 000,00 грн з ПДВ відповідно до «Звіту про незалежну оцінку магістрального тепловозу 2М62 №1271 (секція А, секція Б), виконаного СПД-ФО Стеценко В.А. на дату оцінки 04.11.2015.

Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується договором поставки б/н від 08.07.2014, актом прийому-передачі товару від 03.10.2014 по договору поставки від 08.07.2014, формулярами №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271 секція А та №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271, які видані Ворошиловградським тепловозобудівельним заводом ім. Жовтневої революції.

Відповідно до договору застави обтяження заставою предмету застави внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що свідчить Витяг №49532392 від 05.05.2016: застава рухомого майна на підставі Договору застави №25 від 29.04.2016, об`єкт обтяження: тепловоз двохсекційний типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, номер об`єкта №1271, обтяжувач: ПАТ «БАНК «ПОРТАЛ», боржник: ТОВ «УКРТРАНС-РЕМОНТ», зареєстровано 05.05.2016 о 17:31:13 за №15809114. Реєстратор: Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи».

З метою реалізації прав заставодержателя за договором застави банком було з`ясовано, що всупереч умов договору застави, заставодавцем було переобладнано та відчужено предмет застави наступним чином: 23.05.2017 між ТОВ «УКРТРАНС-РЕМОНТ» (продавець) та ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №5/2017 за яким продавець продає, а покупець купує переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, загальна вартість тепловоза становить 4 500 000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 750 000,00 грн.

Банк зазначав, що заборгованість за договором кредиту відповідачем-1 не погашена.

У зв`язку з тим, що відповідачем-1 було продано майно, яке знаходилося під заставою у позивача, останній звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Позивач зазначає, що відповідач-1 в супереч умовам п. 2.1.8 договору застави без згоди позивача не мав права передавати у володіння відповідача-2 спірне рухоме майно, яке знаходиться під заставою у позивача, чим порушив майнові права останнього.

Відповідач-1 позов визнав, підтвердив, що вказане рухоме майно передане у заставу банку як забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 перед банком за кредитним договором, укладеним між ними.

Відповідач-1 підтвердив, що ним без відповідної згоди позивача було відчуджено за спірним договором купівлі-продажу вищевказане рухоме майно відповідачу-2.

Разом з тим, відповідач-2 проти позову заперечує, вказує, що за наслідком переобладнання тепловозу двосекційного типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, заводський №1271 в два інші тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2, мали б бути зареєстровані відповідні зміни в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, чого не було зроблено, що з урахуванням ст. 19 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» свідчить про відсутність обтяження на тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2. Зазначав, що тепловоз типу М62, рік побудови 1986, заводський №1271-1 не може бути витребуваний за жодних обставин у ТДВ «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД», оскільки за інших умов буде порушено невід`ємні права відповідача-2 вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Також відповідач-2 просив застосувати строк позовної давності.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» встановлено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне положення міститься і у ч. 2 ст. 586 ЦК України, відповідно до якої заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами договору застави, а саме п. 2.1.8 заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати дії, пов`язані із зміною права власності на предмет застави чи його частини, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, у тому числі: відчуження, відступлення, спільну діяльність, тощо. Правочини вчинені (укладені) всупереч цьому пункту є недійсними з моменту їх вчинення.

Позивач відповідного дозволу на відчуження майна, що перебуває під його заставою за договором застави, відповідачу-1 не надавав, що також підтвердив і сам відповідач-1.

Згідно із частиною першою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність вимогам закону, незалежно від визнання його таким.

Суд зазначає, що у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду як окремо, так і разом із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з його оспоренням та невизнанням іншими особами.

Тому, на думку суду, такий спосіб захисту є не лише належним, але й єдиним можливим способом захистити свої права особі, права якої порушено.

Враховуючи викладене, Договір є недійсним в силу закону, оскільки був укладений всупереч вимогам п. 2.1.8 договору застави, ч.2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 586 ЦК України.

Щодо доводів відповідача-2 про те, що внаслідок переобладнання тепловозу двосекційного типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, заводський №1271 в два інші тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2, мали б бути зареєстровані відповідні зміни в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, чого не було зроблено, що з урахуванням ст. 19 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» свідчить про відсутність обтяження на тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2.

Проте, згідно вимог ст. 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі якщо зміна відомостей про обтяження відбулася за ініціативою боржника без відома обтяжувача, обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відповідну зміну відомостей про обтяження протягом п`яти днів із дня отримання від боржника письмового повідомлення про таку зміну відомостей. Якщо таке повідомлення не було отримане обтяжувачем, він не несе відповідальності за відсутність реєстрації зміни відомостей про обтяження.

У зв`язку з тим, що відповідач-1 не повідомив позивача про те, що ним здійснено перетворення (переобладнання) предмета застави, реєстрація змін в предметі обтяження не була обов`язковою для обтяжувача в силу ст. 13 цього закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про заставу» реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підтвердження факту отримання придбаного відповідачем-2 за спірним договором товару до матеріалів справи було надано копію видаткової накладної №8 від 31.08.20179, відповідно до якої продавець передав покупцю магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2 - 1 шт., вартість якого складає 4 500 000,00 з ПДВ грн.

Приймаючи до уваги викладене, відповідач-2 у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України зобов`язаний повернути відповідачу-1 магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2 - 1 шт. як належному власнику.

Щодо заява відповідача-2 про застосування строку позовної давності, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257, 261 ГПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та ст. 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно п. 3.4 договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 право власності на тепловоз переходить від продавця до покупця з дати підписання акту прийому-передачі.

На виконання умов договору відповідач-2 сплатив відповідачу-1 450 000,00 грн 02.06.2017, 3 000 000,00 грн - 28.08.2017, 250 000,00 грн - 28.08.2017, 8 000 000,00 грн - 28.08.2017.

Акт прийому-передачі №1 спірного майна по договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 укладений сторонами 31.08.2017.

Таким чином, саме з 31.08.2017 відповідач-2 набув право власності на переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2, на підставі п. 3.4 договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, а тому позивач не міг раніше цієї дати знати про порушення своїх прав.

Отже, звертаючись до суду 21.07.2020 з цим позовом, позивач не пропустив строк позовної давності і доводи відповідача-2 стосовно вказаних обставин є необгрунтованими.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.129 ГПК України).

Отже, враховуючи положення Господарського процесуального Кодексу щодо розподілу судових витрат, поведінку відповідача-1 з вини якого виник спір, враховуючи, що останній знав про перебування спірного майна в заставі позивача, суд вирішив судові витрати із сплати судового збору покласти на відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» та Товариством з додатковою відповідальністю «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД».

3. Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «КОРОСТЕНСЬКИЙ ЩЕБЗАВОД» (11502, Житомирська область, м. Коростень, вул. Каштанова, буд. 3, код 01374567) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, офіс 914; код 38365232) майно - магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, отримане за договором купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС-РЕМОНТ» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, офіс 914; код 38365232) на користь Акціонерного товариства «БАНК «ПОРТАЛ» (01135, м. Київ, пр.-т. Перемоги, буд. 5-А; код 38870739) 69 602 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот дві) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІПерехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2020

Суддя В.О.Демидов