РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/12671/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"
простягнення 585 842 грн 08 коп.
Представники сторін:
від позивача:не з`явились
від відповідача:не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 542 757 грн 88 коп. заборгованості за договором поставки від 11.12.2018 № 111218-10/1Г, в тому числі: 516 080 грн 05 коп. основного боргу, 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 11.12.2018 № 111218-10/1Г належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 516 080 грн 05 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

10.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/12671/20, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.10.2020.

28.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою корись 559 164 грн 25 коп. основного боргу, 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає збільшення розміру позовних вимог та розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 559 164 грн 25 коп. основного боргу, 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних.

05.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Підготовче засідання, призначене на 12.10.2020, не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 підготовче засідання призначено на 16.11.2020.

12.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

У підготовчому засіданні 16.11.2020 суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.12.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 суд викликав сторін у судове засідання на 07.12.2020.

Представники сторін у судове засідання 07.12.2020 з розгляду справи по суті не з`явились, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не подав, про час, дату та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

Станом на 07.12.2020 відповідачем вимог ухвали суду від 14.09.2020, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Хмельницька маслосирбаза" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (покупець за договором) укладено договір поставки № 181218-10/1г (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. договору поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Згідно з пунктом 4.1. договору постачальник зобов`язується здійснити доставку на умовах визначених нижче і передати товар покупцю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту погодження замовлення та/або у відповідності підписаного сторонами графіку, домовленостей та замовлення, якщо інший строк не вказаний в погодженому замовленні покупця.

За умовами пункту 5.4. договору оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5. даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 45 (сорок п`яти) днів з дати поставки товару.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 30 календарних днів до закінчення дії договору (пункт 9.1. договору).

Крім того, 18.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (новий боржник за договором) та Приватним акціонерним товариством "Хмельницька маслосирбаза" (кредитор за договором) укладено договір про переведення боргу № 180719-02/4Г, яким регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникло на підставі договору № 040116-15/1п від 04.01.2016, укладеного між первісним боржником та кредитором( надалі іменується - основний договір). Наявність боргу підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, узгодженим та підписаним первісним боржником та кредитором станом на дату підписання даного договору про переведення боргу.

Відповідно до пункту 2 договору про переведення боргу первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов`язання, що виникло на підставі основного договору у розмірі 612 600 грн 87 коп., а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання, погасити заборгованість первісного боржника перед кредитором, шляхом перерахування грошового боргу, який він на себе прийняв згідно даного договору повністю, не пізніше 30.09.2019.

Згідно з пунктами 3, 4 договору про переведення боргу кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договорі, дає згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана із основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за основним договором між первісним боржником та кредитором.

Цей договір набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 8 договору).

За укладеним між сторонами та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" договором про переведення боргу від 18.07.2019 № 180719-02/4Г, між первісним боржником та кредитором підписано акт звірки розрахунків, відповідно до якого заборгованість становить 612 600 грн 87 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки від 18.12.2018 № 181218-10/1г позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами належним чином засвідчених копій видаткових та товарно-транспортних накладних: від 18.02.2020 № 9439 на суму 38 210 грн 40 коп., від 10.03.2020 № 14065 на суму 35 628 грн 00 коп., від 19.05.2020 № 25145 на суму 15 019 грн 80 коп., від 16.06.2020 № 30073 на суму 72 781 грн 20 коп., від 23.06.2020 № 31365 на суму 22 728 грн 00 коп., від 23.06.2020 № 31626 на суму 11 638 грн 80 коп., від 30.06.2020 № 32617 на суму 22 867 грн 20 коп., від 28.07.2020 № 37794 на суму 43084 грн 20 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору поставки від 18.12.2018 № 181218-10/1г та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару згідно вищенаведених накладних, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 246 563 грн 38 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 246 563 грн 38 коп.

Крім того, судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору про переведення боргу від 18.07.2019 № 180719-02/4Г та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості первісного боржника перед кредитором шляхом перерахування грошового боргу, який він на себе прийняв, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 312 600 грн 87 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати коштів у розмірі 312 600 грн 87 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки від 18.12.2018 № 181218-10/1г та договором про переведення боргу від 18.07.2019 № 180719-02/4Г, та факту наявності заборгованості у розмірі 559 164 грн 25 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором про переведення боргу від 18.07.2019 № 180719-02/4Г, вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 212 грн 32 коп. інфляційних втрат та 12 465 грн 51 коп. 3 % річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33, м. Київ, 01042, ідентифікаційний код 32650231) на користь Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" (вул. Кооперативна, 3, м. Хмельницький, 29025, ідентифікаційний код 00447729) заборгованість у розмірі 559 164 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 25 коп., 14 212 (чотирнадцять тисяч двісті дванадцять) грн 32 коп. інфляційних втрат, 12 465 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 51 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 787 (вісім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 63 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний тест рішення складено: 10.12.2020

Суддя Н.Б.Плотницька