ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Справа№ 910/4069/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Поляк О.І.

Дідиченко М.А.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020, повний текст якої складений 09.07.2020,

у справі № 910/4069/20 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекора Інвест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України»

про стягнення 66 084,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 59, 72-73), заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати в сумі 66 084,00 грн., перерахованої на підставі укладеного між сторонами у спрощеній формі договору купівлі-продажу. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Відповідач як проти укладення між сторонами у спрощеній формі договору купівлі-продажу, так і проти наявності передоплати за товар, який мав постачатися на підставі такого договору у заявленій позивачем до стягнення сумі, не заперечив, зазначивши про те, що ним не було порушено строк поставки товару, оскільки за умовами договору товар мав постачатися шляхом самовивозу його позивачем, проте, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо поставки товару, у позивача не виникло право вимагати повернення попередньої оплати за товар на підставі ч 2 ст. 693 ЦК України.

Щодо вказаних заперечень позивачем повідомлено про те, що з відповідною вимогою (лист вих. № 001603 від 28.10.2019) він до відповідача звертався, та про те, що з огляду на часткове повернення відповідачем коштів після отримання направленої позивачем претензії вих. № 00165-2 від 10.12.2019 останній фактично визнав право позивача на повернення попередньої оплати.

Щодо вказаних посилань відповідач зазначив про те, що він не одержував листів позивача з вимогою про відвантаження товару або про повернення попередньої оплати, оскільки такі листи були направлені йому не позивачем, а АФ «Магда», а відтак, відповідач не мав обов`язку щодо їх отримання, та про те, що, оскільки між позивачем та відповідачем у спрощений спосіб було укладено декілька договорів, позивач повинен був направити вимогу як щодо поставки товару, так і щодо повернення коштів саме за укладеним на підставі рахунку № 3113 від 27.05.2019 договором доказів чого суду надано не було.

Також відповідач заперечив про стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу і повідомив, що вартість наданих від позивачу адвокатських послуг орієнтовно складає 15 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2020, повний текст якого складений 09.07.2020, у справі № 910/4069/20 позов задоволено повністю.

Крім того, вказаним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 500,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача невиконаного обов`язку щодо повернення позивачу попередньої оплати в сумі 66 084,00 грн.

Щодо заперечень відповідача проти позову судом першої інстанції зазначено, що:

- на спростування доводів відповідача про ненаправлення йому позивачем вимоги щодо поставки спірного товару позивач надав суду лист вих. № 00163 від 28.10.2019, який був надісланий відповідачу 28.10.2019, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення № 570, фіскальним чеком від 28.10.2019 та накладною відділення поштового зв`язку № 570, а також лист вих. №00165 від 08.11.2019, який був надісланий відповідачу 08.11.2019, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення № 222, фіскальним чеком від 08.11.2019 та накладною відділення поштового зв`язку № 222, у яких позивач просив відповідача забезпечити відвантаження піску протягом 3 робочих днів або повернути передплату (не використані кошти) у сумі 76 084,00 грн.;

- зазначені листи направлялись позивачем на адресу відповідача, яка вказана у видаткових накладних № 2913 від 10.05.2018, № 3316 від 21.05.2018, № 7731 від 29.08.2018, № 10772 від 24.10.2018, № 11356 від 09.11.2018, № 3936 від 27.05.2019, № 3970 від 28.05.2019, № 4023 від 29.05.2019, № 10109 від 03.10.2019.

Зважаючи на те, що на протязі майже 2 років господарських правовідносин між сторонами відповідачем вказувалось, що він знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 43-А, кв. 2, суд дійшов висновку, що у позивача були наявні підстави для висновку про фактичне місцезнаходження відповідача за вказаною адресою;

- щодо посилань відповідача на неодержання вказаних листів, зокрема, з тих підстав, що відправником даних листів був не безпосередньо позивач, а Адвокатська фірма «Магра», про що зазначено у накладних відділення поштового зв`язку №570 та № 222, суд першої інстанції визнав такі заперечення необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення вказаних листів, підписаних директором позивача, в той час як необізнаність про особу відправника листів не звільняє адресата від обов`язку одержання поштової кореспонденції, а відтак, неодержання вказаних листів є наслідками вольової поведінки відповідача у формі бездіяльності щодо їх належного отримання;

- при цьому у претензії вих. № 00165-2 від 10.12.2019, отримання якої відповідач не заперечує, позивач посилається на направлення відповідачу листа вих. № 00165 від 08.11.2019. В свою чергу, відповідачем не доведено вчинення ним будь-яких дій для з`ясування змісту листа вих. № 00165 від 08.11.2019, що дає підстави для висновку про його обізнаність із його змістом;

- крім того, відповідач, здійснюючи повернення (перерахунок) позивачу сплачених в якості попередньої оплати коштів в частині 10 000,00 грн., у платіжному дорученні № 8762 від 23.01.2020 у графі «призначення платежу» послався на претензію вих. № 00165-2 від 10.12.2019, а відтак, очевидним є те, що вимога позивача про повернення всієї суми передплати є офертою на припинення спірних договірних правовідносин між сторонами щодо поставки товару, натомість сплата відповідачем на підставі вказаної претензії коштів в частині 10 000,00 грн. є акцептом оферти відповідача.

Частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та оцінюючи співмірність заявленої до відшкодування суми витрат на оплату послуг адвоката в контексті складності справи, виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову та значення справи для сторони, суд першої інстанції виходив з того, що:

- згідно звіту від 20.05.2020 адвокатом були виконані наступні роботи: аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів (4 години); підготовка позовної заяви (4 години); надсилання позовних матеріалів відповідачу та подання позову до суду (1 година); підготовка та подання до суду додаткових доказів та процесуальних документів (2 години), а згідно звіту від 03.06.2020 адвокатом були виконані наступні роботи: аналіз відзиву на позов, збирання та систематизація додаткових доказів (2 години); підготовка відповіді на відзив на позовну заяву (2 години); участь у судових засіданнях (2 години);

- водночас, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява викладена на 2 аркушах формату А4, 1 з яких займає вступна та прохальна частина позову, а до того ж, долучені до позовної заяви докази викладені на 25 аркушах (на 9 аркушах з яких містяться видаткові накладні, а на 14 аркушах - банківські виписки), тобто їх обсяг не є настільки значним, щоб аналіз та систематизація таких документів могли потребувати чотирьох годин часу, в той час як збирання доказів полягало у наданні запиту до бухгалтерії позивача, яка згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог допустила помилку в частині неврахування часткового повернення відповідачем коштів. Вказане свідчить про необґрунтованість витрат дев`яти годин часу на підготовку (на аналіз, систематизацію доказів, написання позовної заяви, викладеної на 2 аркушах, надсилання останньої відповідачу та господарському суду) позовної заяви адвокатом, який відповідно до свідоцтва № 5185 від 29.08.2012 має восьмирічний досвід роботи у сфері надання юридичних послуг;

- щодо підготовки та подання до суду додаткових доказів та процесуальних документів, то станом на дату складення відповідного звіту - 20.05.2020, позивачем, окрім позову, було подано лише заяву про усунення недоліків позовної заяви, а відтак, дані витрати на правничу допомогу були обумовленні недодержанням позивачем вимог ч. 2 ст. 164 ГПК України при зверненні з даним позовом до суду, з огляду на що необґрунтованим є покладення на відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу, надання якої було зумовлене самим же представником позивача;

- ціна спору у даній справі не перевищує 32 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування свідчать про незначну складність даної справи, враховуючи відсутність будь-яких спірних моментів щодо розміру суми попередньої оплати, на яку не було поставлено товар;

- позивачем також було оцінено дану справу як нескладну, оскільки в прохальній частині позову міститься клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20, 10.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, вважає оспорюване рішення незаконним, необґрунтованими та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зазначивши про те, що:

- позивач, знаючи, що його листи вих. № 00163 від 28.10.2019 та вих. № 00165 від 08.11.2019 з вимогою поставити товар не були отримані відповідачем, не вчинив жодних інших дій по врученню цих листів, зокрема, щодо їх направлення на електронну адресу відповідача;

- позивачем листи вих. № 00163 від 28.10.2019 та вих. № 00165 від 08.11.2019, які є самостійною підставою позову, не були додані до позовної заяви, а були суду першої інстанції подані лише після першого судового засідання, що свідчить про зміну позивачем підстав позову, яка було вичинена з порушенням визначеного п. 3 ст. 46 ГПК України строку без подання відповідного клопотання про поневолення такого строку, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права;

- перерахування відповдіачем коштів в частині 10 000,00 грн. після отримання претензії вих. № 00165-2 від 10.12.2019 було проведено поза межами строку для повернення коштів, визначеного у вказаній претензії, а відтак, вказані дії не можна вважати акцептом оферти позивача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 справа № 910/4069/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Кропивна Л.В.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

За таких обставин, ухвалою від 31.08.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів сплати судового збору в сумі 3 153,00 грн.

15.09.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № 12807 від 09.09.2020 про сплату судового збору в сумі 3 153,00 грн.

Розпорядженням № 09.1-08/3154/20 від 16.09.2020, у зв`язку перебуванням судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4069/20.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 справа № 910/4069/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Дідиченко М.А., Поляк О.І.

Ухвалою від 17.09.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Дідиченко М.А., Поляк О.І.:

- Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.10.2020;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20;

- учасникам судового процесу роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

07.10.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 06.10.2020 - примітка суду), в якому позивач, з посиланням на те, що:

- доводи відповідача про те, що ним не було порушено строк поставки товару, а відтак, у позивача не виникло право вимагати повернення попередньої оплати за товар, є безпідставними та спростовуються листами позивача № 001603 від 28.10.2019, № 00165 від 08.11.2019, а також частковим виконанням відповідачем претензії позивача № 00165-2 від 10.12.2019;

- той факт, що листи позивачем відповідачу направлялись від імені Аудиторської фірми «Магда», яка надає позивачу бухгалтерські послуги, не спростовує факт направлення відповідачу таких листів,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Станом на 08.12.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 210 200,00 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20 відкрите 17.09.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції (з урахуванням вихідних днів) розпочався з 05.10.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 16.11.2020 включно.

Водночас, враховуючи перебування судді Калатай Н.Ф. у період з 09.11.2020 по 24.11.2020 на лікарняному, розглянути справу у визначені законом строки не виявилось за можливе.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Як слідує з матеріалів справи, у період з 10.05.2018 по 27.05.2019 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 126 400,00 грн., у тому числі:

10.05.2018 - 3 000,00 грн. з призначенням платежу: Оплата за товар згідно договору № АБУ/100518/1450/ГИВ від 10.05.2018;

21.05.2018 - 1 200,00 грн. з призначенням платежу: Оплата за відсів згідно рахунку № 3080 від 21.05.2018;

28.08.2018 - з 6 000,00 грн. з призначенням платежу: Оплата за товар згідно рахунку № 6162 від 28.08.2018;

24.10.2018 - 7 200,00 грн. з призначенням платежу: Оплата за товар згідно рахунку № 7932 від 24.10.2018;

09.11.2018 - 9 000,00 грн. з призначенням платежу: Оплата за товар згідно рахунку № 8489 від 09.11.2018;

27.05.2019 - 100 000,00 грн. з призначенням платежу: Передоплата зг. рах. 3113 від 27.05.2019. пісок.

При цьому, як слідує з рахунку на оплату 100 000, 00 грн. № 3113 від 27.05.2019 (а.с.45), вказаний рахунок відповідач виставив на поставку позивачу товару з посиланням на договір № АБУ/100518/1450/ГИВ від 10.05.2018.

Як встановлено судом першої інстанції, договір № АБУ/100518/1450/ГИВ від 10.05.2018, з посиланням на який позивач перерахував відповідачу 3 000,00 грн. 10.05.2018 та 100 000,00 грн. 27.05.2019, між сторонами не укладався, що ними не заперечується, тому обставини, пов`язані з вказаним договором, судом не досліджуються.

Факт перерахування позивачем відповідачу коштів у сумі 126 400,00 грн. підтверджується належними копіями виписок з банківського рахунку позивача за період з 10.05.2018 по 27.05.2019 (а.с.12-19), а також Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 - 08.05.2020 між ТОВ «Альянс будівельників України» та ТОВ «Лекора інвест», підписаним з боку відповідача (а.с.47) і сторонами не заперечується.

У рахунок перерахованих позивачем коштів відповідач у період з 10.05.2018 по 03.10.2019 поставив позивачу товар на загальну суму 50 316,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних № 2913 від 10.05.2018 на суму 2 904,00 грн., № 3316 від 21.05.2018 на суму 1 200,00 грн., № 7731 від 29.08.2018 на суму 5 640,00 грн., № 10772 від 24.10.2018 на суму 7 200,00 грн., № 11356 від 09.11.2018 на суму 7 584,00 грн., № 3936 від 27.05.2019 на суму 12 000,00 грн., № 3970 від 28.05.2019 на суму 6 000,00 грн., № 4023 від 29.05.2019 на суму 6 000,00 грн. та № 10109 від 03.10.2019 на суму 1 788,00 грн. (а.с. 3-11).

Отже, станом на кінець 2019 року непоставленим залишився попередньо оплачений товар на загальну суму 76 084,00 грн.

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 181 ГК України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

З огляду на обставини справи та враховуючи викладені вище приписи ЦК України та ГК України, фактично, між позивачем та відповідачем протягом певного періоду часу існувала усталена практика відносин, а саме - шляхом оформлення відповідачем рахунків на оплату та оплати позивачем вказаних рахунків у спрощений спосіб укладались договори поставки (далі Договори), за якими відповідач поставляв товар, а позивач приймав його і оплачував.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки, до яких за своєю правовою природою відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 615 ЦК України).

Відповідно до статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з поставки спірного товару, позивач відповідно до приписів законодавства має право або вимагати передавання оплаченого товару або відмовитись від прийняття такого товару та вимагати повернення попередньої оплати.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, він може здійснити своє право будь-яким шляхом - як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 00165-2 від 10.12.2019 (а.с. 21), в якій просив протягом 2 робочих днів повернути оплачені кошти в сумі 76 084,00 грн. за вказаними у претензії реквізитами.

На доказ направлення зазначеної претензії позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії опису вкладення, фіскального чеку від 10.12.2019 та накладної № 225 (а.с. 21 зворот).

Факт отримання вказаної претензії позивача відповідачем підтверджений у відзиві на позовну заяву відповідача від 08.05.2020 (а.с.37-41).

Платіжним дорученням № 8762 від 23.01.2020 (а.с. 46) відповідач повернув позивач частину коштів в сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу: Повернення коштів за товар зг. листа № 00165-2 від 10.12.2019р. в т.ч. ПДВ 1 666,67 грн.

Будь-яких інших платежів зі спірних поставок відповідач позивачу не здійснював.

Отже, станом на дату ухвалення судом першої інстанції оспореного рішення непоставленим залишився попередньо оплачений товар на загальну суму 66 084,00 грн. (76 084,00-10 000,00)

З огляду на викладені вище обставини, а саме на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо поставки товару, що, відповідно до приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України, дало позивачу право вимагати повернення суми попередньої оплати, яке позивачем було реалізоване, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати за укладеними сторонами у спрощений спосіб договорами поставки в сумі 66 084,00 грн.

Враховуючи обставини справи, посилання відповідача на те, що строк поставки спірного товару не настав, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою відвантажити (поставити) товар, та, відповідно, відповідачем порушений не був, з огляду на що позивач не має права вимагати повернення попередньої оплати, до уваги колегією суддів не приймаються як такі, що не мають значення для справи.

Крім того, слід зазначити про таке.

У вищезгаданій претензії вих. № 00165-2 від 10.12.2019, факт отримання якої відповідачем доведений матеріалами справи, позивач посилається на те, що вихідним листом № 00165 від 08.11.2019 повідомляв відповідача про бажання повернути невикористані кошти.

Отже відповідач був обізнаний про направлення позивачем листа вих. № 00165 від 08.11.2019, проте будь-яких дій для з`ясування змісту вказаного листа не вчинив, що дає підстави для висновку про його обізнаність з його змістом.

Позивачем долучені до матеріалів справи належні копії листів на повернення коштів вих. № 001603 від 28.10.2019 та вих. № 00165 від 08.11.2019 (а.с. 60, 62).

У вказаних листах, зокрема в листі вих. № 00165 від 08.11.2019, позивач просив відповідача забезпечити відвантаження товару протягом 3-х робочих днів або повернути передоплату в сумі 76 084,00 грн.

На доказ направлення вказаних листів позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії описів вкладення, фіскальних чеків від 28.10.2019 та від 08.11.2019, а також накладних № 570 та № 222.

Вказані листи направлялись позивачем на адресу відповідача: 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-А, кв. 2, тобто за адресою, яка вказана у всіх видаткових накладних, на яку позивач направив відповідачу і вищезгадану претензію вих. № 00165-2 від 10.12.2019, проти отримання якої відповідач не заперечує.

Отже, посилання відповідача на те, що строк поставки спірного товару не настав, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою відвантажити (поставити) товар, та, відповідно, відповідачем порушений не був, з огляду на що позивач не має права вимагати повернення попередньої оплати, спростовуються наявними в матеріалах справи документальними доказами.

Щодо заперечень відповідача проти одержання листів вих. № 001603 від 28.10.2019 та вих. № 00165 від 08.11.2019 з тих підстав, що їх відправником був не безпосередньо позивач, а Адвокатська фірма «Магра», про що зазначено у накладних відділення поштового зв`язку № 570 та № 222, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості таких посилань через те, що матеріалами справи підтверджується направлення вказаних листів, підписаних директором позивача, в той час як необізнаність про особу відправника листів не звільняє адресата від обов`язку одержання поштової кореспонденції.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, неодержання листів вих. № 001603 від 28.10.2019 та вих. № 00165 від 08.11.2019 є наслідками вольової поведінки відповідача у формі бездіяльності щодо їх належного отримання і така бездіяльність не може слугувати підставою для невиконання відповідачем зобов`язань з поставки товару або ж ненастання строку виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Щодо витрат позивач на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 9 500,00 грн. і стягнув вказану суму з відповідача.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:

- укладеного між позивачем як клієнтом та адвокатом Кобилецьким В`ячеславом Вікторовичем як адвокатом договору про надання правової допомоги від 10.03.2020 (а.с. 65), відповідно до умов якого адвокат взяв на себе обов`язки представляти права та інтереси клієнта в господарському суді, інших органах державної влади та місцевого самоврядування, в тому числі, правоохоронних органах з приводу вирішення справ про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» в сумі 76 084,00 грн. У п. 7 вказаного договору сторонами погоджено, що гонорар адвоката визначається додатковою угодою з розрахунку 950,00 грн. за годину роботи, а в п. 11 - що якщо протягом 10-ти днів після відправлення звіту про виконання доручення на адресу клієнта або іншу адресу, вказану клієнтом, не одержані мотивовані заперечення у прийнятті виконаного доручення, воно вважається виконаним та підлягає оплаті;

- звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 20.05.2020 на суму 10 450,00 грн. та додаткового звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 03.06.2020 на суму 5 700,00 грн. (а.с. 66, 74);

- видаткових касових ордерів від 20.05.2020 на суму 10 000,00 грн. та від 03.06.2020 на суму 5 000,00 грн. (а.с. 66, 74).

Зі змісту вказаних документів слідує, що адвокатом загалом було затрачено 17 годин на наступні роботи:

- аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів (4 години);

- підготовка позовної заяви (4 години);

- надсилання позовних матеріалів відповідачу та подання позову до суду (1 година);

- підготовка та подання до суду додаткових доказів та процесуальних документів (2 години);

- аналіз відзиву на позов, збирання та систематизація додаткових доказів (2 години);

- підготовка відповіді на відзив (2 години);

- участь в судових засіданнях у справі (2 години)

Отже, гонорар адвоката за відпрацьовані години складає 16 150,00 грн. (17*950,00), проте позивач просить стягнути з відповідача 15 000,00 грн., тобто суму, яка була фактично сплачена позивачем адвокату, проте меншу, ніж підтверджується звітами, що є його правом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлюють, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 89-92) відповідач зазначив про необґрунтованість (недоведеність) заявленої до відшкодування суми витрат позивача на правничу допомогу, оскільки позивачем не доведено факт перерахувавння адвокату грошів через відсутність на видаткових касових ордерах підписів головного бухгалтера та касира, що розглядається судом як клопотання, подане в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України.

Вказані посилання відповдіача колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Тобто витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Водночас, оцінюючи співмірність заявленої до відшкодування суми витрат на оплату послуг адвоката в контексті складності справи, виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову та значення справи для сторони, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, частково задовольняючи заяву позивача, виходив з того, що позовна заява викладена на 2 аркушах формату А4, 1 з яких займає вступна та прохальна частина позову, а долучені до позовної заяви докази викладені на 25 аркушах (на 9 аркушах з яких містяться видаткові накладні, а на 14 аркушах - банківські виписки), тобто їх обсяг не є настільки значним, щоб аналіз та систематизація таких документів могли потребувати чотирьох годин часу, в той час як збирання доказів полягало у наданні запиту до бухгалтерії позивача, яка згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог допустила помилку в частині неврахування часткового повернення відповідачем коштів, а відтак, необґрунтованим є витрата дев`яти годин часу на підготовку (на аналіз, систематизацію доказів, написання позовної заяви, викладеної на 2 аркушах, надсилання останньої відповідачу та господарському суду) позовної заяви адвокатом, який відповідно до свідоцтва № 5185 від 29.08.2012 має восьмирічний досвід роботи у сфері надання юридичних послуг;

- щодо підготовки та подання до суду додаткових доказів та процесуальних документів, то станом на дату складення відповідного звіту - 20.05.2020, позивачем, окрім позову, було подано лише заяву про усунення недоліків позовної заяви, а відтак, дані витрати на правничу допомогу були обумовленні саме недодержанням позивачем вимог ч. 2 ст. 164 ГПК України при зверненні з даним позовом до суду, а покладення на відповідача витрат щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, надання якої було зумовлене самим же представником позивача є необґрунтованим;

- ціна спору у даній справі не перевищує 32 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування, свідчать про незначну складність даної справи враховуючи відсутність будь-яких спірних моментів щодо розміру суми попередньої оплати, на яку не було поставлено товар;

- позивачем також було оцінено дану справу як нескладну, оскільки в прохальній частині позову міститься клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Саме у зв`язку з незначною складністю даної справи судом в ухвалі від 13.04.2020 було вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, позивачем до витрат на правову допомогу включені витрати на надсилання позовних матеріалів відповідачу та подання позову до суду (1 година) проте, проте вказана сума не підлягає стягненню з відповідача як витрати на правову допомогу, оскільки надання цих послуг може бути вчинено не виключно адвокатом.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на оплату послуг адвоката не є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 9 500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та судові витрати відповідача за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід зазначити таке.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7 000,00 грн.

На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 05.10.2020 на суму 7 000,00 грн. та видаткового касового ордеру від 05.10.2020 на суму 7 000,00 грн.

Зі зімсту вказаних документів слідує, що адвокатом загалом було затрачено 7,5 годин на наступні роботи:

- аналіз апеляційної скарги відповідача, консультування позивача (2,5 години);

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу (5 годин).

Отже, гонорар адвоката за відпрацьовані години складає 7 125,00 грн. (7,5*950,00), проте позивач просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн., тобто суму, яка була фактично сплачена позивачем адвокату, проте меншу, ніж підтверджується звітами, що є його правом.

Щодо вказаної заяви колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду апеляційної інстанції не подавалося.

Враховуючи те, що за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» у справі № 910/4069/20 судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для її задоволення, апеляційний суд вважає належним чином обґрунтованою заяву позивача про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат позивача на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований, відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає задоволенню у заявленій позивачем до стягнення сумі 7 500,00 грн.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/4069/20.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (02000, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52, поверх 4, ідентифікаційний код 37354345) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекора Інвест» (02105, м. Київ, проспект Юрія Гагаріна, буд. 3А, кв. 57, ідентифікаційний код 41412973) витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4069/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.І. Поляк

М.А. Дідиченко