ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 Справа № 917/671/20

м. Полтава

Суддя Паламарчук В.В., при секретарі судового засідання Рожко О.П., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Семереньки", вул. Центральна, 2а, с. Печини, Тростянецький район, Сумська область, 42644

до відповідача 1. Фізичної особи - підприємця Сидоренка Дмитра Олександровича, АДРЕСА_1

до відповідача 2. Фізичної особи - підприємця Ольшницького Олександра Анатолійовича, АДРЕСА_2

про визнання недійсним договору про надання послуг

Представники сторін: відсутні (явка представників сторін визнавалась необов`язковою).

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Семереньки" звернулося з позовом до відповідачів: 1. Фізичної особи - підприємця Сидоренка Дмитра Олександровича; 2. Фізичної особи - підприємця Ольшницького Олександра Анатолійовича про визнання недійсним договору №10 від 06.07.2019р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.04.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій. Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано відповідачів надати відповіді на запитання, поставлені в позовній заяві в порядку ст. 90 ГПК України.

21.05.2020р. від ФОП Сидоренко Д.О. надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №5482 від 21.05.2020р.) в якому проти задоволення позовних вимог заперечує.

25.05.2020р. від ФОП Ольшницького О.А. надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №5521 від 25.05.2020р.) в якому проти задоволення позову відповідач 2 заперечує.

29.05.2020р. та 05.06.2020р. позивач надав відповіді на відзиви (вхід. №5745 від 29.05.2020р. та вхід. №6007 від 05.06.2020р. відповідно).

22.06.2020р. до суду надійшла заява ФОП Ольшанського О.А. (вхід. №6498 від 22.06.2020р.) у порядку ст. 90 ГПК України.

В судовому засіданні представники відповідача 1 надали заяву свідка у порядку ст. 90 ГПК України та копію протоколу випробувань Української лабораторії якості і безпеки продукції АПК Національного університету біоресурсів і природокористування України №0872-Р від 12.06.2020 р..

Також у судовому засіданні 25.06.2020 р. відповідачі надали оригінали договору №10 від 06.07.2019р., Акту приймання-передачі товару від 11.07.2019 р.

Ухвалою від 24.09.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020р. Відхилив клопотання позивача про призначення експертизи по справі та про виклик відповідачів як свідків.

Ухвалою суду від 20.10.2020 р. суд відклав судове засідання на 01.12.2020 р.

Судове засідання 01.12.2020 р. проводилося без участі представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою - підприємцем Сидоренком Дмитром Олександровичем та фізичною особою - підприємцем Ольшницьким Олександром Анатолійовичем укладено договір №10 від 06.07.2019 про надання послуг (а.с. - 34-37).

За умовами договору замовник (ФОП Сидоренко Д.О.) доручив, а виконавець (ФОП Ольшницький О.А.) був зобов`язаний виконати роботи по передачі (поставці) біологічного засобу захисту рослин - трихограми в кількості, передбаченій даним договором, а замовник зобов`язався оплатити послуги згідно умов договору.

Із преамбули договору №10 від 06.07.2019 вбачається, що його укладено на виконання зобов`язань за договором №27/06-06 від 27.06.2019, укладеного між ТОВ «Семереньки» та ФОП Сидоренко Д.О

За змістом п.2.1. договору виконавець зобов`язується передати (поставити) біопродукцію (трихограму) замовнику в кількості 2,447млрд особин.

Ціна біопродукції становить 300грн за 1млн особин трихограми. Загальна вартість продукції без ПДВ становить 734100,00 грн. (п.3.1 договору) за 2,447 млрд особин трихограми.

Розділом 4 Договору встановлено порядок здійснення оплати.

Сторони встановили, що спосіб розрахунку за товар - готівковий.

Розрахунки за передачу (поставку) біопродукції здійснюються замовником лише за фактично отриманий товар на підставі акту приймання товару.

Оплата здійснюється в національній валюті України.

За актом приймання-передачі товару від 11.07.2019 виконавець (ФОП Ольшницький О.А.) передав, а замовник (ФОП Сидоренко Д.О.) прийняв та оплатив біопродукцію (біологічний засіб захисту рослин - трихограму) в кількості, якості, вартості, встановлених договором (а.с. -38).

Підписанням цього акту виконавець та замовник підтверджують факт передачі (поставки) та прийняття товару на загальну вартість 734 100грн без ПДВ.

Договір №10 від 06.07.2019 та акт приймання-передачі товару від 11.07.2019 містять підписи та печатки сторін.

Вказаний Договір позивач просить визнати недійсним, оскільки вважає, що вказаний вище Договір №10 від 06.07.2019, який був укладений між відповідачами, є фіктивним, тобто вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались.

Так, за твердженням позивача, про фіктивність Договору № 10 від 06.07.2019 укладеного між відповідачами свідчить наступне:

Відповідач-1 не замовляв у Відповідача-2 будь-яких послуг за Договором та не проводив з ним жодних розрахунків по такому Договору. Фактично, укладаючи Договір, Відповідач-1 мав намір уникнути відповідальності за невиконання ним своїх зобов`язань за Договором №27/06-03 від 27.06.2019, укладеного ним із ТОВ «Семереньки». Обидві сторони Договору діяли з умислом, що згідно зі статтями 203, 215 ПК України є підставою для визнання Договору недійсним.

Крім того, позивач вказав на наступні обставини:

- відповідачами в Договорі № 10 та акті приймання-передач до нього зазначено, що вони підписувались між ними на виконання зобов`язань за Договором №27/06-03 від 27.06.2019, предметом якого було виконання робіт відповідачем -1 авіаційних робіт по розселенню трихограми. Позивач зазначає, що єдиною метою укладення оспорюваного договору та Акту приймання-передачі до нього, є використання оспрюваного договору як доказу в судовому спорі між ФОП Сидоренко Д.О. та ТОВ «АФ «Семереньки» у справі №917/1686/19;

- дата договору №10 не відповідає фактичній даті його укладення;

- відсутність в договорі №10 порядку приймання-передачі такої специфічної продукції як комахи за кількістю в такій значній кількості особин;

- порушення порядку розрахунків між відповідачами за договором №10;

- у відповіді від 07.08.2019 р. відповідач 1 зазначив, що всі кошти витратив на виготовлення трихограми. Позивач стверджує, що вказане свідчить, що відповідач 1 самостійно виготовляв трихограму, а не купував її у відповідача 2.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копії договору на авіаційне виконання робіт по розселенню трихограми №27/06-03 з додатками, договору про надання послуг №10 від 06.07.2019, акту приймання-передачі від 11.07.2019, відзиву на позов ФОП Сидоренко Д.О., претензії від 30.07.2019, відповіді на претензію, адвокатського запиту та відповіді Ольшницького О.A., адвокатського запиту та роз`яснень на нього.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, вказали на наступні обставини:

- відповідач №1 та відповідач №2 укладаючи договір №10 від 06.07.2019 року дійшли згоди щодо істотних умов договору та вчинили вказаний правочин на умовах та в порядку викладеному в договорі відповідно до вимог чинного законодавства, а також зазначили мету укладення договору, що не суперечить чинному законодавству;

- на виконання взятих на себе зобов`язань за договором №10 відповідач 2 передав трихограму у кількості 2,447 млрд. особин, а відповідач №1 оплатив продукцію в сумі 734 100, 00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі товару від 11.07.2019 року. Жодних претензій щодо якості та кількості продукції, строків виконання договору та порядку розрахунків між сторонами в процесі виконання Договору №10 так і після його виконання не пред`являлося. Станом на момент звернення позивача з позовом до відповідачів, Договір №10 від 06.07.2019 року є фактично виконаним. Жодні наведені позивачем доводи та докази в обґрунтування позовної заяви не доводять фіктивності договору № 10 від 06.07.2019 року, не доводять вини сторін договору №10 на вчинення фіктивного правочину та не доводять, що метою укладення такого договору була відсутність правових наслідків, обумовлених у договорі;

- обставини щодо відсутності порядку приймання-передачі продукції за умовами договору, на які посилається позивач, не належать до предмету доказування у даній справі та не можуть ставити під сумнів реальність виконання умов Договору;

- щодо посилання позивача на порушення відповідачами норм та порядку проведення розрахунків, а також дати укладення договору, то відповідачі зазначають, що останнім на підтвердження даних фактів не надано жодного доказу.

На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачі надали наступні докази: копії виписок з ЄДР; оригінал договору №10 від 06.07.2019 року, оригінал акту приймання-передачі від 11.07.2019 року; копію листа від 24.07.2019 року за вих. №24/07-04; копію книги обліку доходів; копію податкової декларації; копію протоколу випробувань.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Предметом доказування у даній справі є порушення прав позивача оспорюваним договором № 10 від 06.07.2019 року та наявність підстав для визнання договору № 10 від 06.07.2019 року недійсним.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Таким чином, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Судом встановлено, що 27.06.2019 року між Фізичною особою - підприємцем Сидоренком Дмитром Олександровичем (відповідач №1, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «АФ «Семереньки» (позивач, замовник) укладено договір на авіаційне виконання робіт по розселенню трихограми №27/06-06 з додатками.

У пункті 1.1. даного договору сторони погодили, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з виконання робіт по розселенню трихограми (далі РТ) на кукурудзу для захисту посіві від стеблового метелика. Види, обсяги і терміни робіт визначаються сторонами у технічному завданні на кожен вид робіт, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору № 27/06-06 виконавець має право виконувати роботи як своїми силами, так і з залученням субпідрядників. Залучення субпідрядника не впливає на права, обов`язки та відповідальність виконавця, що передбачені цим Договором.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Крім того, суд зазначає, що спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен керуватися наданими йому законом правами, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути спрямований на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під поняттям "охоронюваний законом інтерес", відповідно до рішення Конституційного суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004, необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Проте, при зверненні до суду з даним позовом позивачем не було доведено належними доказами порушення його права чи інтересу спірним договором, оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору, жодних прав та обов`язків цей договір для позивача не створює.

Посилання позивача на те, що договір № 10 може бути намаганням відповідача 1 уникнути відповідальності за невиконання останнім своїх зобов`язань за Договором № 27/06-06 від 27.06.2019, спростовуються умовами самого договору № 27/06-06. Так, відповідно до п. 1.3 Договору № 27/06-06 виконавець має право виконувати роботи як своїми силами, так і з залученням субпідрядників. Залучення субпідрядника не впливає на права, обов`язки та відповідальність виконавця, що передбачені цим Договором.

Питання ж відповідальності відповідача 1 за договором № 27/06-06 від 27.06.2019 виходить за межі дослідження у даній справі та має досліджуватися в іншому провадженні.

Так, судом встановлено, що господарським судом Полтавської області розглядалася справа №917/1686/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АФ «Семереньки" до Фізичної особи-підприємця Сидоренка Д.О. про стягнення 734085,00 грн., в тому числі 611737,50 грн. попередньої оплати та 122347,50 грн. штрафу. В обґрунтування позову позивач посилається на безпідставне набуття відповідачем коштів позивача.

18.02.2020 Господарським судом Полтавської області прийнято рішення по справі №917/1686/19 про відмову в задоволенні позову. Вказане рішення залишено в силі Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 р..

Отже, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами які саме його права порушені і яким чином буде відновлено в результаті визнання недійсним договору №10 надання послуг від 06.07.2019 р.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами порушення його прав оспорюваним договором та того факту, що всі учасники спірного правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві не є підставою для визнання Договору недійним, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як наслідок, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук