ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" грудня 2020 р.Справа № 922/2306/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

без виклику представників сторін

розглянувши подання (вх.№28314 від 03.12.2020) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича про тимчасове обмеження виїзду за кордон

за позовом Фізичної особи-підприємця Омельченка Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 )
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.11.2019 позов Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича до Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича суму заборгованості у розмірі 89 000,00 грн., пеню у розмірі 1 377,60 грн., індекс інфляції у розмірі 17 555,95 грн., 3% річних у розмірі 2 670,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 13.11.2019 заяву (вх.№26722 від 06 листопада 2019) представника Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича витрати на професійну правничу допомогу в розмір 2 500,00 грн. В іншій частині відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року у справі №922/2306/19 скасовано. Прийнято нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича 72 200,00 грн. основного боргу, інфляційні втрати в розмірі 16838,54 грн., 1335,40 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича на користь Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича 2624,07 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

13.02.2020 на виконання додаткового рішення та постанови у даній справі видано відповідні накази.

03.12.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича надійшло подання (вх.№28314 від 03.12.2020) про тимчасове обмеження виїзду за кордон, в якому просить суд:

- тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України Пікуна Романа Івановича , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за наказами по справі №922/2306/19 виданих 13.02.2020 Господарським судом Харківської області: про стягнення з Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Омельченко Олега Миколайовича 92 873,94 грн.

- тимчасове обмеження права виїзду за кордон покласти на Державну прикордонну службу України.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що рішення суду не виконано, оскільки боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення суду за рахунок належного йому майна і доходів.

Згідно ч.ч.1-3 ст.337 Господарського процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи-боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Таким чином, зазначений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Розглянувши подання (вх.№28314 від 03.12.2020) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича про тимчасове обмеження виїзду за кордон, суд не вбачає підстав для задоволення подання з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Так, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку (ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, виконавчі дії з примусового виконання рішення суду не є абсолютним правом виконавця, а є його обов`язком, оскільки, в силу приписів ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати усіх можливих заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", з примусового виконання рішень.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заявником не надано доказів того, що приватним виконавцем вчинялись усі можливі виконавчі дії, які покладені на останнього Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, не подано доказів приховування доходів, коштів та майна, на які можна звернути стягнення, незаконного їх відчуження, вчинення боржником дій, які свідчать про ухилення останнього від виконання своїх боргових зобов`язань, відомостей про обізнаність боржника щодо строків добровільного виконання відкритого виконавчого провадження.

Зокрема не зрозумілими є дії приватного виконавця щодо виявленого останнім нерухомого майна боржника, а саме житлового будинку загальною площею 84,9 кв. м., який знаходиться за адресою: Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Нижній Бурлук, вул. Степова, б. 17, та який відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта належить боржнику на праві власності.

Факт того, що проведення електронних торгів щодо вищезазначеного нерухомого майна не відбулося у зв`язку із відсутністю допущених учасників справи не є доказом вчинення боржником дій, які свідчать про ухилення останнього від виконання своїх боргових зобов`язань.

Також, 02.04.2020 приватним виконавцем було винесено постанову про розшук майна, зокрема транспортних засобів належних боржнику, проте в матеріалах подання відсутні будь-які відомості щодо результату такого розшуку та подальших дій приватного виконавця.

При цьому, ненадання відомостей про доходи не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу, як обмеження виїзду за межі України.

Також, заявником не подано доказів про обізнаність боржника щодо строків його добровільного виконання.

Крім того, суд звертає увагу приватного виконавця на те, що при розгляді вказаної категорії спорів виконавець повинен довести, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника забезпечить виконання рішення суду у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції, тобто покаранням за невиконання боржником рішення, а лише має на меті забезпечити виконання цього рішення суду.

Суд також звертає увагу, що особа, яка має невиконані договірні, аліментні та інші зобов`язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України (ст.33 Конституції України). Лише тоді суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України, коли на момент звернення до суду з поданням виконавця факт ухилення боржника від виконання зобов`язань відбувся і є об`єктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому суд зазначає, що за приписами ч.ч.1-3 ст.337 Господарського процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Тобто, зазначений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Статтею 338 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Крім того, суд бере до уваги Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої 17.07.1997 відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", а саме положення статті 2 Протоколу № 4, в яких зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, судом взято до уваги статтю 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР "Про ратифікацію Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та Міжнародного пакту про громадські і політичні права" від 19.10.1973 № 2148-VІІІ, в якій зазначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Враховуючи викладене а також те, що наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, а приватним виконавцем не надано належних доказів вчинення вичерпних дій з метою примусового виконання рішення суду, достатніх доказів вчинення боржником дій, які свідчать про ухилення останнього від виконання своїх боргових зобов`язань, відомостей про обізнаність боржника щодо строків добровільного виконання відкритого виконавчого провадження, у зв`язку з чим подання приватного виконавця (вх.№28314 від 03.12.2020) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича про тимчасове обмеження виїзду за кордон задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 234, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання (вх.№28314 від 03.12.2020) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича про тимчасове обмеження виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI "Перехідні положення" зазначеного Кодексу.

Ухвалу складено та підписано 04 грудня 2020 року.

Суддя Т.О. Пономаренко