ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020м. ДніпроСправа № 904/4259/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кармазіної Л.П. за участю секретаря судового засідання Боговенко С.В.

за позовом Державного підприємства " НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ ТРУБНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ ІМ. Я.Ю.ОСАДИ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "В.В.С.", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 41 438,88 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Тимофієв Є.Л., адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "В.В.С." про стягнення заборгованості у розмірі 41 438,88 грн. за договором №02/07 від 02.07.2009 про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №02/07 від 02.07.2009 про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2020, позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк, протягом 7 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

21.08.2020 позивач подав до суду заяву вих. №Д/273 від 21.08.2020, якою усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

22.09.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що: - 06.07.2018 року об`єкт нерухомості за адресою м. Дніпро, вул. Пісаржевського, 1-а було відчужено відповідачем, у зв`язку з чим відповідач звернувся до позивача з листом про припинення дії договору з 07.07.2018; - сторони погодили припинення дію договору з 07.07.2018, що вбачається з акту взаємних розрахунків станом на 31.08.2018, а також відсутність будь-яких претензій з цього питання; - договір №02/07 від 02.07.2009 про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю припинив дію з 07.07.2018. Зобов`язання за договором відповідач виконав в повному обсязі; - позивач самостійно нарахував податок на землю в 2019 році на підставі поданих уточнень до декларацій за 2017-2018 роки вже після припинення дії договору; - договором та законодавством України не передбачено виконання зобов`язання, які виникли у позивача після припинення дії договору; - за договором відповідач повинен компенсувати витрати, які понесені позивачем, але позивач не довів належними й допустимими доказами сплату ним скоригованого земельного податку за 2017 2018 роки; - розрахунок сум до відшкодування компенсаційних витрат не відповідає статтям 76, 78 ГПК України, так як договором не передбачено порядок розрахунку компенсації та площі, на яку нараховується податок; - позивачем не обґрунтовано та не надано доказів правомірності донарахування податку на землю за 2017-2018 роки; - відповідач не отримував рахунок СФ-0072 від 28.02.2019. За викладених обставин відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяві відповідач просив суд розглянути справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020, ухвалено розгляд справи №904/4259/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 07.10.2020.

У зв`язку із перебуванням судді Кармазіної Л.П. на лікарняному в період з 29.09.2020 по 23.10.2020 підготовче засідання у справі №904/4259/20, призначене на 07.10.2020, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 призначено підготовче засідання на 11.11.2020.

11.11.2020 представник позивача подав до канцелярії суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 відкладено підготовче засідання на 17.11.2020.

17.11.2020 в підготовче засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти закриття підготовчого провадження.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про відкладення розгляду справи (а.с.158). Про причини неявки в підготовче засідання представник відповідача не повідомив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 08.12.2020.

08.12.2020 представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника позивача на повідомленні про відкладення розгляду справи (а.с.163).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позву заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 08.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у справі є обставини пов`язані з укладенням договору №02/07 від 02.07.2009 про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю, обставини, пов`язані з визначенням загального розміру земельного податку позивача, що підлягає до сплати в бюджет за 2017 - 2018 роки, розміру земельного податку, сплаченого позивачем у 2017 - 2018 роках та правомірність вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 41 438,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2009 між Державним підприємством "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю.Осади" (позивач сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "В.В.С." (відповідач сторона 2) укладено договір №02/07 про відшкодування компенсаційних витрат з податку на землю.

Відповідно до п. 1.1. договору, сторона1 виставляє витрати з податку за землю за ділянку, що знаходиться під будівлями за адресою: вул. Пісаржевського, 1а, м. Дніпропетровськ, де розташовується ТОВ НВФ "В.В.С." до оформлення правовстановлюючих документів стороною 2, а сторона 2 - зобов`язується відшкодувати стороні 1 компенсаційні витрати з податку за землю, які сплачує сторона 1.

Згідно з п.2.1. договору, сторона -1 зобов`язується своєчасно повідомляти сторону-2 про суму компенсаційних витрат з податку на землю шляхом виставлення рахунків відповідно до умов даного договору.

Пунктом 2.2. договору сторони встановили, що сторона-2 зобов`язується своєчасно, протягом 5 банківських днів здійснювати оплату компенсаційних витрат з податку на землю, понесених стороною-1 відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору, договір діє з 18.01.2007. Даний договір вважається пролонгованим, якщо жодна зі сторін не заявить про його припинення, письмово попередив про це іншу сторону, за 15 днів до закінчення строку дії договору.

15.08.2018 відповідач звернувся до позивача з листом вих. № 14/08-1 від 14.08.2018, в якому просив позивача з 07.07.2018 припинити дію договору № 02/07 від 02.07.2009 і виконати перерахунок заборгованості ТОВ НВФ "В.В.С." станом на 07.07.2018 в зв`язку з припиненням права власності ТОВ НВФ "В.В.С." (а.с.126).

31.08.2018 між позивачем та відповідачем було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.08.2018 за договором № 02/07 від 02.07.2009, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 31.08.2018 складала 814,26 грн. (а.с.126).

18.09.2018 відповідачем було сплачено на рахунок позивача компенсацію податку на землю за договором №02/07 від 02.07.2009 у розмірі 814,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням №497 від 18.09.2018 (а.с.127).

21.03.2019 позивач звернувся до відповідача з листом №Д/162, в якому повідомив про те, що за 2017-2018 роки позивачем було зроблено перерахунок податку на землю за земельну ділянку 2,3113 га, яка закріплена за позивачем. 14.03.2019 позивачем було подано уточнюючу декларацію з податку на землю за 2017 рік, де донарахована сума складає 578 525,57 грн. Відносно податку на землю за 2018 рік, позивач зазначив, що 30.01.2019 позивачем було подано уточнюючу декларацію з податку на землю за 2018 рік, де донарахована сума складає 82 829,15 грн. Таким чином, позивач просив відповідача відшкодувати частку податку, згідно виставлених рахунків відповідно займаній площі (а.с.17).

На оплату скоригованого розміру податку за 2017 та 2018 роки позивачем було виставлено рахунок №СФ-0072 від 28.02.2019 на суму 41 438,88 грн., з яких: донарахування за 2017 рік 29 148,33 грн., донарахування за період з 01.01.2018 по 06.07.2018 12 290,55 грн. (а.с.15).

11.06.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію №Д/298, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 41 438,88 грн. Відповідач не оплатив скоригований розмір податку за 2017 та 2018 роки, на претензію позивача не відреагував.

Несплата відповідачем виставленого рахунку і стала причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

За статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом 269.1.2 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є землекористувачі.

З матеріалів справи вбачається, що право позивача на користування земельною ділянкою площею 2,3113 га по вул. Пісаржевського, 1-А у м. Дніпрі підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 051299 від 26.01.2007, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 21.03.1996 № 317 та від 12.10.2006 № 286/5 (а.с. 92).

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.п. 285.1, 285.2 ст. 285 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

За змістом пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни (абз. 2 п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог податкового законодавства позивачем 17.02.2017, 13.12.2018 були подані електронні податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (звітна, уточнюючі), що підтверджується копіями декларацій та відповідними квитанціями № 2 (а.с.19-29).

17.02.2018, 23.05.2018 позивачем були подані електронні податкові декларації з плати за землю за 2018 рік (звітна, уточнюючі), що підтверджується копіями декларацій та відповідними квитанціями № 2 (а.с. 30-39).

19.02.2019 позивачем була подана електронна податкова декларація з плати за землю за 2019 рік (звітна), що підтверджується копією декларації та відповідними квитанціями № 2 (а.с. 40-44).

Згідно з розрахунком позивача (а.с.5-7) за результатом уточнюючих декларацій скоригована сума компенсаційних виплат із земельного податку, що підлягає сплаті відповідачем становить 41 438,88 грн.:

на 2017 рік 29 148,33 грн.

на 2018 рік 12 290,55 грн.

Відповідно до пункту 2.2 договору, скоригована сума компенсаційних виплат з податку на землю за 2017 2018 роки у заявленій позивачем сумі 41 438,88 грн. підлягає сплаті відповідачем за наявності повної сплати, у свою чергу, скоригованого податку на землю позивачем.

Так, п. 2.2 договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується своєчасно протягом 5 банківських днів здійснювати оплату компенсаційних витрат із податку на землю, понесених стороною 1 відповідно до наданих рахунків, тобто умовою виникнення у відповідача грошового зобов`язання за договором є сплата позивачем земельного податку у відповідності до вимог податкового законодавства, а зобов`язання відповідача має суто компенсаторний характер.

Сторонами визначена природа договору як компенсаційного по витратах щодо сплати податку на землю, тобто предметом дослідження у вказаному спорі має бути дійсне понесення позивачем вказаних витрат у спірний період, пов`язаність цих витрат із умовами договору та відповідачем, дотримання умов договору щодо їх узгодження та направлення вимог про сплату.

Між тим, позивачем на час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами сплати скоригованого земельного податку за 2017 2018 роки. На підтвердження здійснених позивачем оплат земельного податку, останнім надано до суду платіжні доручення (а.с. 45-91):

- №1 від 18.01.2019 на суму 12 184,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за грудень 2018);

- №39 від 18.01.2019 на суму 7800,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за грудень 2018);

- №1 від 21.01.2019 на суму 22 200,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за грудень 2018);

- №32 від 27.02.2019 на суму 54 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за січень 2019);

- №33 від 28.02.2019 на суму 49 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за січень 2019);

- №34 від 28.02.2019 на суму 18 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за січень 2019);

- №35 від 28.02.2019 на суму 5 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за січень 2019);

- №32 від 15.08.2019 на суму 62 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №119 від 16.08.2019 на суму 4 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №121 від 19.08.2019 на суму 4000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №127 від 22.08.2019 на суму 20 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №129 від 22.08.2019 на суму 19 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №130 від 22.08.2019 на суму 5 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №131 від 23.08.2019 на суму 5 800,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №132 від 23.08.2019 на суму 4 200,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №19 від 27.08.2019 на суму 2 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за липень 2019);

- №110 від 25.03.2019 на суму 50 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за лютий 2019);

- №111 від 26.03.2019 на суму 73 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за лютий 2019);

- №112 від 27.03.2019 на суму 3 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за лютий 2019);

- №1 від 10.04.2019 на суму 65 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за березень 2019);

- №160 від 11.04.2019 на суму 29 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за березень 2019);

- №161 від 11.04.2019 на суму 6 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за березень 2019);

- №162 від 11.04.2019 на суму 14 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за березень 2019);

- №5 від 15.04.2019 на суму 12 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за березень 2019);

- №3 від 08.05.2019 на суму 78 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за квітень 2019);

- №43 від 23.05.2019 на суму 48 201,50 грн. (призначення платежу: сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 10.05.2019 №00021/04-36-52-43/05757883);

- №44 від 23.05.2019 на суму 10 752,28 грн. (призначення платежу: сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 10.05.2019 №00021/04-36-52-43/05757883);

- №65 від 29.05.2019 на суму 13 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за травень 2019);

- №64 від 29.05.2019 на суму 13 600,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за травень 2019);

- №66 від 30.05.2019 на суму 21 603,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за травень 2019);

- №10 від 29.05.2019 на суму 13 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за травень 2019);

- №94 від 13.06.2019 на суму 65 300,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за травень 2019);

- №37 від 12.07.2019 на суму 26 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №47 від 15.07.2019 на суму 16 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №49 від 16.07.2019 на суму 10 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №50 від 19.07.2019 на суму 4 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №53 від 24.07.2019 на суму 33 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №54 від 24.07.2019 на суму 31 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №21 від 15.07.2019 на суму 6503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за червень 2019);

- №24 від 26.07.2019 на суму 51 732,26 грн. (призначення платежу: сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 03.06.2019 №30581/04-36-52-43/05757883);

- №170 від 13.09.2019 на суму 63 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за серпень 2019);

- №176 від 18.09.2019 на суму 10 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за серпень 2019);

- №180 від 19.09.2019 на суму 53 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за серпень 2019);

- №269 від 16.10.2019 на суму 126 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за вересень 2019);

- №382 від 27.11.2019 на суму 61 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за жовтень 2019);

- №383 від 27.11.2019 на суму 52 000,00 грн. (призначення платежу: земельний податок за жовтень 2019);

- №389 від 28.11.2019 на суму 13 503,76 грн. (призначення платежу: земельний податок за жовтень 2019).

Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи платіжні доручення, не є належними доказами понесення позивачем витрат на оплату скоригованого земельного податку за 2017 2018 роки, оскільки як вбачається з призначення платежів, які вказані у цих платіжних документах, останні стосуються оплати земельного податку в період з грудня 2018 по жовтень 2019.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача розмір скоригованого земельного податку за період з 01.01.2017-31.12.2017 та з 01.01.2018 06.07.2018.

Отже, позивач не довів належними й допустимими доказами повну сплату ним скоригованого земельного податку за 2017 2018 роки, яка відповідно до умов договору є підставою для його компенсації відповідачем.

За таких обставин позовні вимоги щодо сплати 41 438,88 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, втрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "В.В.С." про стягнення заборгованості у розмірі 41 438,88 грн. за договором №02/07 від 02.07.2009 про відшкодування компенсаційних витрат по податку на землю.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.12.2020

Суддя Л.П. Кармазіна