ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2498/18 (911/2550/20)

за заявою Приватного акціонерного товариства «Росава» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацька Феросплавна Компанія» (71709, Запорізька обл., м. Токмак, вул. Куйбишева, буд. 59А; )

та відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

про визнання недійсними правочинів боржника та стягнення коштів

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2498/18

за заявою Голови ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Росава» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

до боржника Приватного акціонерного товариства «Росава» (09108, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Булгакової О.В.

За участю представників сторін:

від ПрАТ «Росава»: ліквідатор арбітражний керуючий Комлик І.С.;

від ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія»: адвокат Пінак Є.Р.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ «Росава», провадження в якій відкрите ухвалою суду від 27.11.2018.

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПрАТ «Росава» та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 24.06.2020 ліквідатором ПрАТ «Росава» призначено арбітражного керуючого Комлика І.С.

На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.

02.09.2020 до суду надійшла заява ПрАТ «Росава» від 02.09.2020 б/№ (вх. № 2582/20) до ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» та ТОВ «Преміорі» про визнання недійсними правочинів боржника та стягнення коштів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 відкрито відокремлене провадження № 911/2498/18 (911/2550/20) за вказаною позовною заявою за правилами загального позовного провадження в межах справи № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ «Росава»; підготовче засідання призначено на 06.10.2020; встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень; витребувано докази від Відповідачів 1, 2.

02.10.2020 до суду надійшов лист Відповідача 1 від 29.09.2020 № 50 (вх. № 21158/20) про залучення до справи копії договору № 767 від 20.12.2018, на виконання вимог ухвали суду від 03.09.2020.

Ухвалою суду від 06.10.2020 підготовче засідання відкладено на 20.10.2020, повторно витребувано докази від Відповідача 2.

12.10.2020 до суду в системі Електронний суд надійшла заява Відповідача 2 від 12.10.2020 б/№ (вх. № 301/20) про виконання вимог ухвали від 06.10.2020, з доданими доказами.

В судовому засіданні 20.10.2020 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 03.11.2020, про що Відповідачів 1, 2 повідомлено ухвалою від 22.10.2020.

03.11.2020 до суду надійшов відзив Відповідача 1 від 02.11.2020 б/№ (вх. № 24092/20) на позов, який залучено судом до справи та поновлено строк на його подачу.

Ухвалою суду від 03.11.2020 підготовче засідання відкладено на 17.11.2020.

17.11.2020 до суду надійшла відповідь ліквідатора Банкрута від 16.11.2020 б/№ (вх. № 25367/20) на відзив Відповідача 1.

Крім цього, 17.11.2020 до суду надійшла заява ліквідатора Банкрута б/№, б/дати (вх. № 25482/20) про залишення без розгляду раніше поданої відповіді від 16.11.2020 на відзив Відповідача 1.

В судовому засіданні 17.11.2020 судом постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про залишення без розгляду відповіді Позивача від 16.11.2020 на відзив Відповідача 1.

Ухвалою суду від 17.11.2020 закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до розгляду по суті на 08.12.2020.

01.12.2020 до суду надійшло клопотання ліквідатора Банкрута від 30.11.2020 про залучення до справи доказів направлення копії ухвали суду від 17.11.2020 на адреси Відповідачів 1, 2.

08.12.2020 в судове засідання з`явились ліквідатор Банкрута та представник Відповідача 1. Представник Відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю фінансування та забезпечення поштовими марками Господарським судом Київської області з 04.11.2020 було тимчасово припинено відправку поштової кореспонденції суду, про що на офіційному веб-сайті суду було розміщене відповідне інформаційне повідомлення.

Відтак, копія ухвали суду від 17.11.2020 про призначення розгляду справи по суті на 08.12.2020 не надсилалась судом учасникам у справі засобами поштового зв`язку.

В той же час судом було вжито заходи щодо повідомлення учасників у справі про час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду від 17.11.2020 за допомогою електронного кабінету (електронної пошти), вказаної учасниками у справі.

Зокрема, згідно довідки про доставку електронного листа Відповідачу 2, вбачається, що ухвалу суду від 17.11.2020 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету (електронної пошти) ТОВ «Преміорі» - 18.11.2020.

Копія ухвали суду від 17.11.2020 була опублікована в ЄДРСР 19.11.2020. Також інформація щодо дати та часу розгляду справи була опублікована на веб-сайті «Судова влада України». Отже судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників у справі про час та місце розгляду справи.

Крім цього з матеріалів справи вбачається, що з метою своєчасного вирішення справи ліквідатором Банкрута арбітражним керуючим Комликом І.С. було направлено на адреси Відповідачів 1, 2 копії ухвали суду від 17.11.2020, на підтвердження чого надано поштові накладні та описи вкладення в цінні листи.

Згідно відомостей з веб-сайту АТ «Укрпошта», відповідне поштове відправлення № 144 (адресоване ліквідатором Банкрута ТОВ «Преміорі») станом на 25.11.2020 не вручене під час доставки, інші причини.

Судом встановлено, що попередня кореспонденція суду (копії ухвал від 03.09.2020, 06.10.2020, 22.10.2020 та 03.11.2020) була вручена Відповідачу 2 ТОВ «Преміорі».

В ході підготовчого провадження у даній справі ТОВ «Преміорі» жодного разу не направив в судові засідання уповноваженого представника, обмежившись поданням 12.10.2020 в системі «Електронний суд» доказів на виконання вимог ухвал суду від 03.09.2020 та 06.10.2020.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Преміорі» обізнане про дане судове провадження.

Суд зазначає, що учасники у справі в розумні інтервали часу мають самостійно вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи викладене вище, зокрема надіслання судом на електронну адресу Відповідача 2 копії ухвали від 17.11.2020 та її доставку 18.11.2020, опублікування відповідної ухвали в ЄДРСР 19.11.2020 та на веб-сайті «Судова влада України», а також вжиті Позивачем заходи щодо направлення копії зазначеної ухвали Відповідачу 2 засобами поштового зв`язку, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Преміорі» вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи.

Отже, враховуючи, що Відповідачем 2 не повідомлено суд про наявність поважних причин неявки судове засідання, суд відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України вважає можливим здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника Відповідача 2.

Представник Позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити заяву; визнати недійсними: Договір № 769 від 10.02.2020 про відступлення права вимоги, що укладений між ПрАТ «Росава», ТОВ «Преміорі» та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія»; Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018, що укладений між ПрАТ «Росава» та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія»; стягнути з ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» на користь ПрАТ «Росава» грошові кошти в сумі 86000000,00 грн.

Узагальнені доводи Позивача є наступними.

Щодо Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018, вказаний договір підлягає визнанню недійсним на підставі спеціальної норми - ст. 42 КУзПБ, оскільки Боржник фактично після відкриття провадження у справі про банкрутство безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Крім того, перерахування коштів відбулось в порушення мораторію на задоволення вимог кредиторів, в порушення черговості задоволення вимог кредиторів та призвело до порушення прав визнаних судом кредиторів ПрАТ «Росава», оскільки такі витрати не пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Щодо Договору про відступлення права вимоги № 769 від 10.02.2020, вказаний договір укладено з порушенням норм КУзПБ, зокрема укладено з одним із кредиторів Банкрута, а не внаслідок продажу такого права вимоги в порядку, встановленому ст. 65 та Розділом V Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому у ліквідатора відсутня інформація щодо оплати Відповідачем 2 вартості відступлених прав за вказаним Договором.

Позивач зазначає, що внаслідок надання Боржником Відповідачу 1 фінансової допомоги за оспорюваним правочином активів Боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів, адже сума грошових вимог кредиторів становить ,20 грн, а в ході здійснення досудової ліквідаційної процедури ліквідаційною комісією виявлено активи Боржника на загальну суму 762111192,00 грн. В той же час, згідно проміжного ліквідаційного балансу станом на 04.07.2018 активи Боржника складали ,00 грн, тоді як зобов`язання становили 0 грн, отже збиток товариства складав 0 грн.

Отже Позивач стверджує, що правочин щодо надання Боржником безоплатної фінансової допомоги, без повернення такої допомоги та без жодних майнових дій особи, якій надавалась допомога - ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія», завдав збитків Боржнику та кредиторам, які могли б задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації відчуженого Боржником майна.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своєї позиції Відповідач 1 зазначає відсутність у даному випадку жодної з підстав, передбачених ч. 1 ст. 42 КУзПБ, для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Крім цього, як відомо Відповідачу 1, Відповідач 2 (ТОВ «Преміорі») згідно Договору № 769 від 10.02.2020 повністю погасив заборгованість Відповідача 1 за Договором № 767 від 20.12.2018, тобто Позивачем не понесено жодних збитків.

Згідно ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно ст. 42 КУзПБ, за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

У судовому засіданні 08.12.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Детально розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази та заслухавши доводи представників Позивача та Відповідача 1 суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Росава».

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПрАТ «Росава» та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває на даний час.

20.12.2018 між ПрАТ «Росава» (позикодавець) та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» (позичальник) укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767, відповідно до умов якого (п. 1.1.-1.3.) позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 86000000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Фінансова допомога надається терміном до 30.03.2019 включно. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений або скорочений за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що позикодавець зобов`язаний вказати у платіжному дорученні наступне призначення платежу: «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору № 767 від 20.12.2018 без ПДВ».

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.03.2019, якщо інше не буде додатково узгоджено сторонами, а в частині розрахунків, до повного виконання зобов`язань (п. 3.1. Договору).

Згідно виписки з банківського рахунку ПрАТ «Росава» в ПАТ «КБ «Акордбанк», 21.12.2018 Банкрутом було перераховано на користь ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» грошові кошти у сумі 43000000,00 грн, та 26.12.2018 Банкрутом було перераховано на користь ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» грошові кошти у сумі 43000000,00 грн, з призначенням платежу «надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору № 767 від 20.12.2018 без ПДВ».

Отримання вказаних коштів від Боржника Відповідачем не заперечується.

Таким чином обставини щодо укладення Банкрутом ПрАТ «Росава» під час здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство Договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018, за яким перераховано ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» вказані вище грошові кошти, є доведеними.

В подальшому, згідно матеріалів справи, 10.02.2020 між ПрАТ «Росава» (первісний кредитор), ТОВ «Преміорі» (новий кредитор) та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» (боржник) укладено Договір № 769 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого (п. 1.1., 1.2.) первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимог згідно з Договором № 767 від 20.12.2018, укладеним між первісним кредитором ПрАТ «Росава» та боржником ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» в сумі боргу 86000000,00 грн. Новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з основних договорів в обсягах та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Згідно п. 2.1., 2.2. Договору № 769, незалежно від виконання боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі загальної суми боргу боржника - 86000000,00 грн. Новий кредитор зобов`язується до 31.04.2020, після підписання цього договору, закрити заборгованість, вказану в п. 2.1. цього договору.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1. Договору № 769).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що провадження у даній справі про банкрутство було відкрите 27.11.2018 та здійснювалось відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон про банкрутство).

Договір № 767 від 20.12.2018 укладено Боржником за чинності норм Закону про банкрутство до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Зокрема, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII та згідно п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації. Таким чином в подальшому під час провадження у даній справі про банкрутство підлягають застосуванню норми Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, з введенням в дію 21.10.2019 КУзПБ, Закон про банкрутство втратив чинність, а дія норм Кодексу розповсюджується у тому числі на правовідносини, які виникли в межах справи про банкрутство.

Суд зазначає, що норми ст. 20 Закону про банкрутство кореспондуюся зі ст. 42 КУзПБ, а норми ст. 38 Закону про банкрутство кореспондуюся зі ст. 59 КУзПБ.

Так, частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство було визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Таким чином, ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 КУзПБ регулюють відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий «підозрілий» період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані статті визначають підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року (згідно Закону про банкрутство) та трьох років (згідно КУзПБ), що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі (Кодексі) строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Така правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.

При розгляді спорів в поряду ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство (а з 21.10.2019 - Кодексу України з процедур банкрутства) загалом і за змістом зазначених норм статей 20 Закону і 42 Кодексу, вони є спеціальними по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

З матеріалів справи вбачається, що розмір грошових вимог кредиторів становить ,20 грн. В ході здійснення досудової ліквідаційної процедури ліквідаційною комісією виявлено активи Боржника на загальну суму 762111192,00 грн. В той же час, згідно проміжного ліквідаційного балансу станом на 04.07.2018 активи Боржника складали ,00 грн, тоді як зобов`язання становили 0 грн, отже збиток товариства складав 0 грн.

В ході здійснення аналізу фінансового становища ПрАТ «Росава», за наслідком інвентаризації майна Боржника, його оцінки та аналізу кредиторських зобов`язань підприємства, ліквідаційною комісією було виявлено те, що майна Боржника недостатньо для погашення всієї кредиторської заборгованості, що стало підставою для визнання ПрАТ «Росава» банкрутом згідно постанови суду у даній справі від 04.12.2018.

Як вже зазначено вище, одним з наслідків визнання боржника банкрутом є завершення господарської діяльності підприємства, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо (ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство та ч. 1 ст. 59 КУзПБ).

Договір про надання банкрутом безвідсоткової фінансової допомоги третій особі за своєю суттю не відноситься до договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності та оцінивши подані докази суд дійшов висновку про те, що вказані вище обставини щодо фінансового становища ПрАТ «Росава», обсягу його активів та розміру кредиторської заборгованості, факт перебування Боржника станом на 20.12.2018 в судовій процедурі ліквідації, свідчать про те, що Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018, за яким ПрАТ «Росава» під час здійснення ліквідаційної процедури здійснило перерахування грошових коштів у сумі 86000000,00 грн на користь ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія», без відповідних майнових дій іншої сторони, має ознаки фраудаторного правочину, укладено з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямований на завдання шкоди кредиторам.

Заперечення Відповідача 1 проти визнання Договору № 767 недійсним, зокрема про відсутність, на думку Відповідача 1, передбачених ч. 1 ст. 42 КУзПБ підстав для визнання правочину недійсним, спростовуються встановленими судом вище фактичними обставинами справи щодо наявності ознак фраудаторності оспорюваного правочину.

Отже Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018 підлягає визнанню недійсним в силу спеціальних підстав, передбачених ст. 42 КУзПБ (та які кореспондуються з аналогічними підставами, передбаченими ст. 20 Закону про банкрутство станом на дату укладення спірного договору).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 КУзПБ, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином на підставі ч. 3 ст. 42 КУзПБ ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» зобов`язана повернути до складу ліквідаційної маси ПрАТ «Росава» грошові кошти у сумі 86000000,00 грн, отримані на підставі Договору № 767 від 20.12.2018.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2020 ліквідатор Банкрута звернувся до Відповідача 1 з вимогою від 09.07.2020 № 09/07/17 про погашення заборгованості за Договором № 767 від 20.12.2018 у сумі 86000000,00 грн, однак вказана вимога залишена Відповідачем 1 без реагування та задоволення.

Докази повернення ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» на користь ПрАТ «Росава» фінансової допомоги за Договором № 767 від 20.12.2018 у сумі 86000000,00 грн відсутні.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку про те, що заявлені ПрАТ «Росава» в заяві від 02.09.2020 б/№ вимоги про визнання недійсним Договору № 767 від 20.12.2018 та стягнення з Відповідача 1 заборгованості у сумі 86000000,00 грн, підлягають задоволенню.

Щодо Договору № 769 про відступлення права вимоги від 10.02.2020 суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 61 КУзПБ встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

За змістом норм ч. 1 ст. 59, ч. 1 ст. 63 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом, зокрема на аукціоні. Стаття 82 КУзПБ передбачає особливості проведення аукціону з продажу права вимоги.

Проте Договір № 769 про відступлення права вимоги від 10.02.2020, за яким ПрАТ «Росава» відступило на користь ТОВ «Преміорі» право вимоги до ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018 на суму 86000000,00 грн, укладено без дотримання вимог ст. 63 та Розділу V Кодексу України з процедур банкрутства, що є підставою для визнання Договору № 769 недійсним згідно ст. 203, 215 ЦК України.

Отже заявлені ПрАТ «Росава» в заяві від 02.09.2020 б/№ вимоги до Відповідача 2 щодо визнання недійсним Договору № 769 про відступлення права вимоги від 10.02.2020, підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір у сумі 8408,00 грн відповідно ст. 129 ГПК України покладається судом на Відповідачів 1, 2 та підлягає стягненню з Відповідачів 1, 2 на користь ПрАТ «Росава» порівну, по 4204,00 грн.

Керуючись ст. 129, 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ПрАТ «Росава» від 02.09.2020 б/№ (вх. № 2582/20) до ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія» та ТОВ «Преміорі» про визнання недійсними правочинів боржника та стягнення коштів задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір № 769 від 10.02.2020 про відступлення права вимоги, що укладений між ПрАТ «Росава», ТОВ «Преміорі» та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія».

3. Визнати недійсним Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 767 від 20.12.2018, що укладений між ПрАТ «Росава» та ТОВ «Токмацька Феросплавна Компанія».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацька Феросплавна Компанія» (71709, Запорізька обл., м. Токмак, вул. Куйбишева, буд. 59А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Росава» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; код ЄДРПОУ 302530 (вісімдесят шість мільйонів) грн 00 коп. заборгованості та 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Росава» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91; ) 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп. судового збору.

6. Видати накази.

7. Копію ухвали надіслати учасникам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 09.12.2020.

Суддя С.Ю. Наріжний