ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. Справа №909/1347/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

сторони в судове засідання не з`явилися.

розглянувши апеляційні скарги: 1) ОСОБА_1 , с. Чукалівка Івано-Франківської області б/н від 09.06.2020

2) Акціонерного товариства "Альфа-Банк", м.Київ б/н від 22.06.2020

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 (суддя П.А. Шкіндер)

за заявою фізичної особи ОСОБА_1 , с. Чукалівка Івано-Франківської області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.12.2019 прийнято заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Заява мотивована тим, що боржник не має можливості погасити заборгованість за кредитними договорами перед установами банку, є військовослужбовцем Національної Гвардії України та отримує заробітну плату з державного бюджету у розмірі 23 000,00 грн щомісяця за останні 4 місяці.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою від 26.05.2020 окрім іншого визнано вимоги АТ «Альфа-Банк» правонаступника АТ «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 919 850,66 грн, з яких перша черга погашення (судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами) - 4204,00 грн, третя черга погашення - 915 646,66 грн заборгованості.

У задоволенні вимог АТ «Альфа-Банк» у розмірі пені в розмірі 1 259 061,48 грн процентів за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 в період після 28.03.2014 у сумі 473 562,49 грн та вимог за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 у сумі 4 799 651,61 грн, відмовлено.

Така ухвала в частині визнаних вимог у сумі 919 850,66 грн, що складається із суми 697 209,04 грн. заборгованості за тілом кредиту та 308 437,62 грн процентів за користування кредитом станом на 28.03.2014 згідно кредитного договору № 149-22/340 від 17.01.2008 мотивована відповідністю вимогам чинного законодавства та рішенню Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі № 383/14, яким з боржника було стягнуто 807 520,95 грн.

В частині відмови у сумі 42 815,24 грн, що еквівалентно 1 740,57 доларів США пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту, у сумі 243 329,59 грн, (еквівалентно 9 892,09 доларів США) пені за несвоєчасне погашення процентів кредиту за вказаним кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008 та 239 812,26 грн (еквівалентно 9 749,10 доларів США) пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту та 733 104,39 грн (еквівалентно 29 802,93 доларів США) пені за несвоєчасне погашення процентів кредиту згідно кредитного договору №1209-22/340 від 08.06.2007 (загалом сума 1 259 061,48 грн пені по обох договорах), ухвала мотивована абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України а процедур банкрутства, згідно якої, до розміру вимог забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Також в частині відмови стягнення за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, що складається із суми 1 504 142,72 грн (еквівалентно 61 147,99 доларів США) заборгованості за тілом кредиту та суми 2 322 592,24 грн (еквівалентно 94 420,46 доларів США) заборгованості за процентами, ухвала мотивована тим, що заявником пропущено строк позовної давності, щодо застосування якої боржником зроблено відповідну заяву.

Не погоджуючись із такою ухвалою в частині визнаних вимог АТ «Альфа-Банк» у сумі 915 646,66 грн заборгованості за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008, боржник подав апеляційну скаргу.

У такій скарзі боржник просить її скасувати та визнати вимоги третьої черги банку загалом у сумі 180 357,88 грн згідно кредитного договору № 149-22/340 від 17.01.2008 (окрім судового збору у сумі 4204,00 грн що не оспорюються), яка підтверджена у гривневому еквіваленті вказаним вище рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі № 383/14, в частині, яке залишилося не виконаним згідно офіційної інформації органу ДВС. Також боржник просить скасувати оспорювану ухвалу в частині визнання вимог АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008 , що складається із суми 308 437,62 грн заборгованості за процентами, що відповідає 12 538,93 долари США, оскільки вказаним вище рішенням третейського суду така заборгованість за процентами складає меншу суму, що є еквівалентною 11 521,20 доларів США.

АТ «Альфа-Банк» також подано апеляційну скаргу в частині віднесення визнаних вимог заборгованості боржника згідно кредитного договору № 149-22/340 від 17.01.2008 у сумі 915 646,66 грн до вимог третьої черги та вважає, що така визнана заборгованість повинна бути погашена позачергово в силу ч.6 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства; в частині відхилення вимог, що складається з нарахованих відсотків після прийняття рішення Третейського суду з огляду на те, що після прийняття такого рішення у кредитора виникло право нараховувати такі відсотки не в силу умов кредитного договору, який припинився, а в силу ч.2 ст. 625 ЦК України на рівні 3% річних; в частині застосування строку позовної давності щодо визнання заборгованості за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 обгрунтована тим, що незважаючи на наявність судового рішення, яким відмовлено у відновленні строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, не підлягають у даному разі до застосування положення ст. 256 ЦК України, оскільки такою передбачено строк давності звернення до суду за захистом порушеного цивільного права або інтересу, а не виконання судового рішення в примусовому порядку органами ДВС.

Сторонами відзивів на апеляційні скарги подано не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» на одну і ту ж ухвалу від 26.05.2020 у справі №909/1347/19 об`єднано в одне апеляційне провадження.

Клопотанням від 11.11.2020 АТ «Альфа-Банк» та від 12.11.2020 АТ КБ «ПриватБанк» і керуючий реструктуризацією Бандуристий Р.С. просив проводити судові засіданні за відсутності їх представників та арбітражного керуючого.

Дослідивши усі матеріали справи з доводами та запереченнями, викладеними у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційних скарг як боржника так і забезпеченого кредитора та відповідно зміни оскаржуваної ухвали беручи до уваги таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч.1 ст. 122 КУзПБ подання кредиторами вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 133 КУзПБ, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Враховуючи зазначене вище нормативне обгрунтування спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції щодо апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» встановлено, що між ОСОБА_1 як позичальником та АКБ «Укрсоцбанк» як кредитором 08.06.2007 було укладено кредитний договір №1209-22/340 та 17.01.2008 кредитний договір № 149-22/340. На забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами було укладено 11.06.2007 та 17.01.2008 два іпотечні договори, за умовами якого в іпотеку іпотекодержателю було передано:

- земельну ділянку площею 0,1007 га, з кадастровим номером 020010006 за адресою АДРЕСА_1 ;

- об`єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності 92%, на даний час житловий будинок загальною площею 155,8 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги АТ «Альфа-банк» грунтуються на кредитному договорі №1209-22/340 від 08.06.2007 року та кредитному договорі №149-22/340 від 17.01.2008 року та складаються з:

1) за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 загалом у сумі 4 799 651,61 грн:

- 1 504 142,72 грн (61 147,99 доларів США) - заборгованість за тілом кредиту;

- 2 322 592,24 грн (94 420,46 доларів США) - заборгованість за процентами;

- 239 812,26 грн (9 749,10 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту;

- 733 104,39 грн (29 802,93 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення процентів кредиту;

2) за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008 у сумі 1 675 353,98 грн:

- 607 209,04 грн (24 684,90 доларів США) - заборгованість за тілом кредиту;

- 782 000,11 грн (31 790,69 доларів США) - заборгованість за процентами;

- 42 815,24 грн (1 740,57 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення тіла

кредиту;

- 243 329,59 грн. (9 892,09 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення процентів

кредиту.

Судом першої інстанції з огляду на вимоги абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, правомірно відхилено вимоги такого забезпеченого кредитора у сумі 972 916,65 грн пені за договором №1209-22/340 від 08.06.2007 та у сумі 286 144,83 грн пені за договором № 149-22/340 від 17.01.2008, загалом у сумі 1 259 061,48 грн по обох договорах.

Що ж стосується часткового визнання судом першої інстанції вимог забезпеченого кредитора за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008, то судом апеляційної інстанції враховується, що 28.03.2014 кредитор пред`явив до позичальника вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008, що залишалася несплаченою, таким чином скориставшись правом дострокового повернення кредиту, передбаченим ст. 1050 ЦК України.

Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків прийнято 28.03.2014 рішення у справі № 384/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до боржника про стягнення заборгованості, яким стягнено з боржника на користь кредитора 305 425,70 грн заборгованості за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 що не заперечується апелянтом АТ «Альфа-Банк», з яких 25 977,15 долари США заборгованості по кредиту та 11 521,20 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Тисменицького ВДВС Південно-Західного управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, хоча і ст. 1050 ЦК України і передбачено, що боржник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу що стосується відсотків за користування кредитом, проте, кредитором у заяві про визнання його вимог від 27.02.2020 підставою нарахування таких було визначено не ст. 625 ЦК України, а розмір, визначений договором, і саме розрахунок відсотків було зроблено на підставі договору та подано суду в додаток до заяви про визнання грошових вимог, що спростовує доводи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» у цій частині.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного ним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Тому, відсотки нараховані після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту (28.03.2014) після зміни умов основного зобов`язання щодо строку дії договору шляхом направлення боржнику досудової вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості в розмірі 19 251,76 доларів США, є безпідставними і також правомірно відхилені судом першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено заборгованість з відсотків за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 в частині нарахованій до 28.03.2014 в розмірі 12 538,93 доларів США, що складає суму 308 437,62 грн. та заборгованість у сумі 607 209,04 грн за тілом кредиту з урахуванням корегувань, які зазначені нижче, враховуючи доводи і заперечення боржника в цій частині, викладені у його апеляційній скарзі.

Що стосується визнання вимог за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, то судом апеляційної інстанції враховується, що 28.03.2014 кредитор пред`явив до позичальника вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту за цим кредитним договором, що залишалася несплаченою на підставі ст. 1050 ЦК України.

Заборгованість за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 на той час складалась з заборгованості за тілом кредиту у сумі 61 686,32 доларів США та заборгованості за відсотками у сумі 37 460,86 доларів США.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до боржника стягнуто заборгованості загалом у сумі 807 520,95 грн, що не заперечується апелянтом АТ «Альфа-Банк», з яких 61 686,32 долари США заборгованості по кредиту та 37 460,86 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Аналогічно правовому обгрунтуванню, зазначеному вище щодо нарахування відсотків за користування кредитом згідно договору № 149-22/340 від 17.01.2008, судом апеляційної інстанції відхиляються вимоги забезпеченого кредитора у сумі нарахованій на підставі такого договору а не ст. 625 ЦК України після пред`явлення вимоги боржнику про дострокове погашення заборгованості та прийняття рішення третейським судом у сумі, що перевищує суму 37 460,86 доларів США, яка визначена рішенням третейського суду.

Проте, як зазначалося вище, судом першої інстанції як і сума основної заборгованості за тілом кредиту, так і нараховані відсотки за користування кредитом за договором №1209-22/340 від 08.06.2007 відхилені з підстав застосування строку позовної давності.

Проте, суд апеляційної інстанції із таким рішенням не погоджується з огляду на наступне.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що під час розгляду зазначених вимог боржником подано заяву про застосування строку позовної давності.

Як зазначалося вище, рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №384/14 було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загалом суму заборгованості за договором кредиту у розмірі 807 520,95 грн та 8 475,20 грн третейського збору. Зазначене рішення не оскажувалось та набрало законної сили. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01.07.2014 у справі №755/15516714-ц на виконання вказаного рішення третейського суду було виконавчий лист, однак ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.08.2016 у справі №755/15516/14-ц ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою 13.10.2016 Апеляційного суду міста Києва, а ухвалою від 11.11.2016 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у прийнятті касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк».

Вірно судом першої інстанції зроблено висновок, що реалізувавши право на судовий захист своїх прав та законних інтересів кредитор не реалізував передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду та завершення процедури примусового стягнення суми боргу у строки та в порядку визначеному законом, внаслідок чого кредитор втратив передбачені законом можливості стягнення суми боргу згідно рішення суду, яке вступило в законну силу і досі є чинним.

Проте, суд першої інстанції помилково ототожнив строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу із строком на пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Зокрема, згідно ст. 256, ч.1 ст. 261, ч.3, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо суд визнає поваленими причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто, у зазначених нормах цивільного матеріального права, що врегульовано інститутом позовної давності, йдеться мова виключно про захист та реалізацію у визначений часовими рамками строк, матеріально-правової вимоги.

Натомість строк пред`явлення до виконання судового рішення згідно ч.1 ст. 433 ЦПК України, це строк строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який може бути поновлено. При цьому, належить врахувати, що забезпечений кредитор уже реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції враховується, що у будь-яких національних джерелах процесуального та матеріального закону відсутні обставини, які вказують на неможливість виконання судового рішення іншими способами, а ніж у примусовому порядку, що врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Такими іншими процесуальними способами можуть бути: добровільне виконання судового рішення; зміна способу та порядку виконання судового рішення; визнання вимог у справі про банкрутство, яке підтверджене судовим рішенням і т.д.

Зокрема, згідно ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до борлсника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими. або за умови відмови від забезпечення.

Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів. заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Окрім цього та за будь-яких обставин, зважаючи на те, що вимоги АТ «Альфа-Банк» є забезпеченими, то навіть у разі неподання таким кредитором заяви з грошовими вимогами до суду взагалі, розпорядник майна в силу ч.8 ст. 45 КУзПБ зобов`язаний згідно з даними обліку боржника та даних відповідного державного реєстру внести окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави.

З огляду на зазначене вище, оспорювана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині застосування строку позовної давності.

За таких обставин, обгрунтовано підлягають визнанню вимоги забезпеченого кредитора АТ «Альфа-Банк» у оскаржуваній сумі 1 504 142,72 грн основного боргу та у сумі 921 477,22 грн заборгованості по процентах за користування кредитними коштами згідно кредитного договору № 1209-22/340 від 08.06.2007, які належить внести до реєстру вимог кредиторів позачергово. До першої черги належить внести суму 8 475,20 грн третейського збору.

В частині вимог апеляційної скарги АБ «Альфа-Банк» про неправомірне віднесення судом першої інстанції до третьої черги задоволення його визнаних грошових вимог, то судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч.6 ст. 64 та ч. 3 ст. 133 КУзПБ, погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Таким чином, судом помилково усі визнані вимоги заставного кредитора АТ «Альфа-Банк» віднесено до третьої черги задоволення, які повинні бути задоволені позачергово.

Щодо апеляційної скарги боржника, то судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до зазначеного вище абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Таким чином, доводи скаржника, що сума заборгованості за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008 яка була встановлена рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі № 384/14 встановлена у гривневому еквіваленті і згідно довідки Тисменецького РВ ДВС № 46/12.11-29 від 09.12.2019 у залишку складає розмір 180 357,88 грн повинна бути визнана судом без прив`язки до офіційного курсу НБУ до долара США станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство, є необгрунтованими і судом апеляційної інстанції відхиляються.

Разом з тим, обгрунтованими є доводи скаржника про те, що вимоги АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 149-22/340 від 17.01.2008, в частині процентів за користування кредитом повинні відповідати розміру у іноземній валюті, встановленому рішенням третейського суду у сумі 11 521,20, а не 12 538,93 доларів США, як встановлено оспорюваною ухвалою суду першої інстанції з огляду на обгрунтування, зазначені вище. Таким чином розмір процентів за користування кредитними коштами станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство складає суму 283 403,09 грн, що еквівалентна сумі 11 521,2 долари США станом на 28.01.2020 згідно офіційного курсу НБУ.

Беручи до уваги зазначене вище та враховуючи часткову обґрунтованість доводів обох апеляційних скарг, як забезпеченого кредитора, так і боржника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове скасування оспорюваної ухвали суду першої інстанції із прийняттям нових рішень у скасованих частинах відповідно до розмірів та черговості задоволення вимог, зазначених у резолютивній частині цієї постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскільки апелянтами доведено належними доказами та обставинами справи частково обґрунтованість вимог, викладених у апеляційних скаргах, такі скарги задовольняються у відповідних частинах.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційних скарг за апелянтами з огляду на те, що кожна із таких задоволена частково.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 скасувати в частині визнання вимог АТ «Альфа-Банк» у розмірі 308 437, 62 грн згідно договору №149-22/340 від 17.01.2008, що еквівалентно 12 538,93 грн доларів США з віднесенням усієї визнаної суми заборгованості у розмірі 915 646,66 грн до вимог третьої черги.

У цій частині прийняти нове рішення про визнання вимог банку згідно кредитного договору №149-22/340 від 17.01.2008 в частині заборгованості по процентах за користування кредитними коштами у сумі 283 403,09 грн, яку внести до реєстру вимог кредиторів позачергово разом із решта сумою 607 209,04 грн визнаних і залишених без змін вимог АТ «Альфа-Банк» згідно ухвали суду від 26.05.2020.

2. Апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 скасувати в частині відхилення грошових вимог, які виникли внаслідок невиконання договору №1209-22/340 від 08.06.2007.

У цій частині прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги у сумі 1 504 142,72 грн основного боргу, що еквівалентно станом на 28.01.2020 згідно офіційного курсу НБУ - 61 686,32 доларів США та суму 921 477,22 грн заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, що еквівалентно станом на 28.01.2020 - 37 460, 86 доларів США.

Визнані вимоги загалом у сумі 2 425 619,94 грн внести до реєстру вимог кредиторів позачергово.

В решті частині ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 - без змін.

Сплачені суми судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови у справах про банкрутство передбачено ГПК України з урахуванням особливостей Кодексу України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.12.2020.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Т.Б. Бонк