ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2017/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 року у справі №904/2017/20 (суддя Ярошенко В.І. )

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у розмірі 17 821, 51 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 року у справі №904/2017/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (50072, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Шмідта, буд. 6; ідентифікаційний код 05477592) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) пеню у розмірі 1193, 09 грн., 3% річних у розмірі 1 828, 83 грн., інфляційні втрати у сумі 4 061, 79 грн. та 2 102 грн. витрат з оплати судового збору.

Відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 10 737, 80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем порушено умови договору постачання природного газу №4713/1617-ТЕ-5 від 12.09.2016 року в частині дотримання строків розрахунку за поставлений природний газ, що є підставою для стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України та стягнення пені відповідно до п.8.2 договору.

Надані позивачем розрахунки вказаних сум суд визнав вірними.

Зменшуючи належний до стягнення озмір пені, суд врахував положення ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ту обставину, що відповідач є непідприємницькою установою, заснованою на державній формі власності, є учбово-виробничим підприємством і діє з метою залучення до трудової діяльності інвалідів по зору та інвалідів інших захворювань, забезпечує соціальний захист інвалідів, діє з метою отримання прибутку та забезпечення розвитку виробництва, підвищення життєвого рівня робітників підприємства.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в частині зменшення пені рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права - ст.233 Господарського кодексу України, а судом не надано жодної оцінки особливостям діяльності іншої сторони спору - позивача, не досліджено фінансове становище обох сторін.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 року у справі №904/2017/20 в частині відмови у стягненні 10 737,80 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення зазначеної суми; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2020 року було відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 12.09.2016 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, постачальник) та Підприємством об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (далі - відповідач, споживач) було укладено договір постачання природного газу № 4713/1617-ТЕ-5 (далі - договір) (а.с.13-21).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач за період жовтня 2016 року по березень 2017 року прийняв газ на загальну суму 765 561, 25 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, підписаними обома сторонами (а. с.24-29).

Відповідно до пункту 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з розрахунку позивача, відповідач оплатив поставлений природний газ у повному обсязі, але з прострочкою платежу, що останнім не заперечується (а.с. 10-12).

Відповідно до пункту 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до умов договору позивачем нараховано пеню у розмірі 11930, 89 грн. за період з 27.12.2016 року по 19.12.2017 року.

Відповідач надав суду першої інстанції заяву про зменшення пені (а.с.50-51).

Згідно ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18, від 22.10.2019 року у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі №902/855/18, від 27.01.2020 року у справі №916/469/19 якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд першої інстанції повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд належним чином дослідив наведені в заяві про зменшення пені доводи, надані на їх підтвердження докази, і обґрунтовано зазначив про те, що соціальне призначення діяльності підприємства відповідача унеможливлює стягнення в повному обсязі нарахованого розміру пені, яка є надмірним фінансовим тягарем для відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судом інтересів позивача та його фінансового стану, оскільки судом надана оцінка обставинам справи в сукупності, в тому числі і щодо розміру нарахованої пені.

У даній справі встановлено, що відповідач виконав передбачені договором зобов`язання з оплати природного газу в повному обсязі.

Скаржник не спростував доводи суду про те, що позивач частково покриває понесені ним майнові втрати за рахунок стягнення інфляційних та 3% річних, а наявність у кредитора можливості стягнення надмірних сум як неустойки спотворює правове призначення неустойки, є джерелом невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Суд обґрунтовано врахував, що загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені Верховним Судом критерії, про які вказано у згаданих вище постановах, дотримані судом першої при вирішенні питання про зменшення пені та судом обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 90 %.

За таких обставин доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції ст.ст. 3, 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують висновки, покладені в основу судового рішення в оскаржуваній частині.

Доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано питання наявності фінансового стану позивача, їх розмір (а лише посилання на публічно доступну інформацію в мережі інтернет), що є обов`язковим для застосування ст. 233 Господарського кодексу України, колегія суддів відхиляє.

Виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач не надав суду доказів щодо наявності у нього збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем умов договору.

За таких обставин апеляційна скарга є не доведеною.

Оскільки підстави для скасування рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 року у справі №904/2017/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко