ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 грудня 2020 року Справа № 903/855/20

за позовом: Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Іщука Федора Леонідовича

про стягнення 11197,22 грн.,

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н. В.

за участю представників сторін:

від позивача: Запуговиченко О.В., довіреність № 19/08 від 02.01.2020, Носенко О.С., довіреність № 3401/08 від 01.10.2020

від відповідача: н/з,

Суть спору: Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця Іщука Федора Леонідовича про стягнення 11197,22 грн., з них: 7511,60 грн. основного боргу, 3050,31 грн. пені, 374,11 грн. інфляційних, 261,20 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору про розрахунки за тепловіддачу транзитних стояків центральної системи опалення в частині сплати за тепловіддачу ізольованих транзитних стояків центральної системи опалення.

Ухвалою суду від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 09.12.2020. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; запропоновано відповідачу подати відзив на позов та наявні докази із врахуванням вимог ст.165, 251 ГПК України, копію якого надіслати позивачу, докази надіслання надати суду.

В судовому засіданні 09.12.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання не прибув. Факт належного повідомлення відповідача про дату й час розгляду справи підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 384 від 01.12.2020 та телефонограмою від 24.11.2020.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами, -

встановив:

03.03.2010 між ДП «Луцьктепло» (далі-теплопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем Іщуком Федором Леонідовичем (далі-споживач), діючого на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 022934, виданого 21.06.2000 року, було укладено Договір про розрахунки за тепловіддачу транзитних стояків центральної системи опалення № 6-151 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору споживач зобов`язується сплачувати за тепловіддачу ізольованих транзитних стояків системи централізованого опалення у приміщенні магазину промтоварів, що знаходиться по пр. Волі 43/64, яка згідно з розрахунками складає 0,19 Гкал в місяць.

Відповідно до пункту 2 Договору розрахунки проводяться згідно чинних тарифів. Тарифи на момент підписання Договору становили: 1 Гкал теплової енергії - 497,42 грн. та ПДВ - 99,48 грн. Тарифи встановлюються рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради. У випадку прийняття нового тарифу він є обов`язковим для обох сторін з часу введення його в дію.

Згідно п. 3 Договору, вартість теплової енергії від транзитних стояків в місяць (по чинних тарифах на момент укладання Договору) становить:0,19 ГкалЧ497,42Ч1,2=113,41 грн.

Пунктом 4 зазначеного Договору передбачений порядок проведення розрахунків за цим Договором, відповідно до якого споживач зобов`язаний проводити передоплату за втрати теплової енергії (тепловіддачу) в розмірі 100% вартості витрат теплової енергії, визначеної в п. 3 даного Договору в термін до 01 числа розрахункового місяця. Даний договір підписано сторонами, скріплено печатками.

Відповідач належним чином не виконав, взятих на себе зобов`язань згідно Договору.

Як стверджує позивач заборгованість відповідача за період з 01.10.2015 року по 31.03.2020 року становить 7511,60 грн., що підтверджується рахунками, доданими до матеріалів справи.

08.07.2020 на адресу відповідача було направлено претензію № 2361/14, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість у розмірі 7511,60 грн.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору та той факт, що відповідачем не спростовано обставин, викладених у позові, не проведення всіх належних розрахунків і платежів відповідно до Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за опалення в сумі 7511,60 грн. підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3050,31 грн, суд зазначає таке.

Згідно п.5 Договору при порушенні п. 4 даного Договору споживач сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України ,якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Сума зменшення розміру пені відноситься на результати фінансово-господарської діяльності одержувача грошових коштів, а щодо державних установ та організацій, що фінансуються за рахунок бюджету, - на зменшення їх фінансування.

Судом встановлено, що позивачем нараховано пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, разом з тим, враховуючи положення ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд провів власний розрахунок пені за заявлений період із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Сума пені, яка підлягає до стягнення становить 156,40 грн., отже у стягненні 2893,91 грн. пені слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 374,11 грн. інфляційних, 261,20 грн. 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 3% річних та інфляційних вважає, що останні підставні та підлягають стягненню частково.

Із відповідача слід стягнути 246,40 грн. 3% річних та 374,11 грн. інфляційних, а у задоволенні позову про стягнення 14,80 грн. 3% річних слід відмовити.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підставною є вимога про стягнення 8288,51 грн.., з них: 7511,60 грн. основного боргу, 156,40 грн. пені, 246,40 грн. 3% річних, 374,11 грн. інфляційних. У задоволенні позову Державного комунального підприємства "Луцьктепло" фізичної особи-підприємця Іщука Федора Леонідовича про стягнення 2908,71 грн., з них: 14,80 грн. 3%річних, 2893,91 грн. пені слід відмовити через безпідставність та необгрунтованість.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1555,96 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.73-79, 86, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Іщука Федора Леонідовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) 8288 (вісі тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 51 коп., з них: 7511,60 грн. основного боргу, 156,40 грн. пені, 246,40 грн. 3% річних, 374,11 грн. інфляційних та 1555,96 грн. судового збору.

3. У задоволенні позову Державного комунального підприємства "Луцьктепло" фізичної особи-підприємця Іщука Федора Леонідовича про стягнення 2908,71 грн., з них: 14,80 грн. 3% річних, 2893,91 грн. пені -відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

14.12.2020

Суддя

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"