УХВАЛА

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/19024/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварком» заборгованості у розмірі 18 834,38 грн

ВСТАНОВИВ:

02.12.2020 до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварком» попередньої оплати у розмірі 16 754,40 грн, пені у розмірі 1745,64 грн, інфляційних втрат у розмірі 92,02 грн та 3% річних у розмірі 251,32 грн.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 148 ГПК України унормовано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із заяви, в її обґрунтування заявник зазначає, що між сторонами укладено Договір поставки №09-07/9, на виконання якого, заявником було перераховано кошти в якості передоплати у розмірі 16 754,40 грн, однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Сварком» не виконало поставку товару, в зв`язку з чим, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Кул», за доводами заявника, наявна заборгованість перед заявником у розмірі 16 754,40 грн.

Водночас, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Грошовим зобов`язанням за договором слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням за договором є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, що визначено у договорі.

З вищевикладеного вбачається, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за договором, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за договором, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З укладеного між сторонами договору вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сварком» є зобов`язаною стороною договору в частині поставки товару, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» в частині здійснення розрахунків.

Таким чином, сума у розмірі 16 754,40 грн, заявлена заявником до стягнення як заборгованість, не є заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварком» за укладеним сторонами договором у зв`язку з взятими на себе договірними зобов`язаннями, оскільки є сумою сплаченою зобов`язаною стороною - Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» на виконання такого договору як передоплата.

Виходячи із наведеного у сукупності, заявлена до стягнення сума у розмірі 16 754,40 грн, яка є сумою здійсненої заявником передоплати, не є заборгованістю за договором, що суперечить приписам ч. 1 ст. 148 ГПК України, а відтак така вимога не може бути розглянута в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» в задоволені заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварком» передоплати у розмірі 16 754,40 грн та інфляційних втрат, 3% річних, пені, які були нараховані на вищевказану суму передоплати.

Ухвала набирає законної сили 07.12.2020 та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Л. Г. Пукшин