ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року

м. Київ

cправа № 911/1708/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» - Неведомського В.О.,

Кулагіна О.В.

Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 (у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. (головуючий), Тищенко А.І., Куксов В.В.),

додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 (у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. (головуючий), Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.)

та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 (суддя Карпечкін Т.П.)

у справі № 911/1708/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС»

до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

про визнання рішення недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» (далі - ТОВ «ОМОКС») звернулося до суду з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Петропавлівсько-Борщагівська сільрада) про визнання недійсним і скасування рішення від 20.06.2019 № 52 «Про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» у поновленні договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009, кадастровий номер :02:008:5228».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.06.2009 між позивачем і Петропавлівсько-Борщагівською сільрадою укладено договір оренди (до якого неодноразово вносилися зміни) щодо земельної ділянки площею 4,6823 га, кадастровий номер :02:008:5228, строком на 10 років, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, інженерних мереж, споруд та інших об`єктів інфраструктури для облаштування громадської та житлової забудови. Позивач належним чином виконує умови договору, у тому числі щодо сплати орендних платежів.

Відповідно до умов договору та з метою реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, 14.05.2019 TOB «ОМОКС» направило на адресу відповідача лист № 226/05 з проектом додаткової угоди.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 20.06.2019 № 52 позивачу відмовлено у продовженні строку дії договору оренди земельної ділянки площею 4,6823 га, кадастровий номер :02:008:5228, шляхом укладення додаткової угоди, у зв`язку з непогодженням істотних умов договору.

ТОВ «ОМОКС», вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним і таким, що порушує права позивача на користування спірною земельною ділянкою та укладення договору на новий строк, просило визнати його недійсним і скасувати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.09.2019 позов задоволено. Визнано недійсним і скасовано рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 20.06.2019 № 52. Стягнуто з Петропавлівсько-Борщагівської сільради на користь ТОВ «ОМОКС» витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 залишено без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 задоволено заяву ТОВ «ОМОКС» про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з Петропавлівсько-Борщагівської сільради на користь ТОВ «ОМОКС» витрати на правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у липні 2020 року Петропавлівсько-Борщагівська сільрада подала касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просила скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2020 року Петропавлівсько-Борщагівська сільрада подала касаційну скаргу на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК, просила скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020, а справу в частині вирішення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.08.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 911/1708/19 за касаційною скаргою Петропавлівсько-Борщагівської сільради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.09.2020.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.09.2020 відкладено розгляд касаційної скарги Петропавлівсько-Борщагівської сільради на 21.10.2020.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 911/1708/19 за касаційною скаргою Петропавлівсько-Борщагівської сільради на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.10.2020.

ТОВ «ОМОКС» у відзивах на касаційні скарги зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційні скарги відповідача - без задоволення.

Судове засідання у цій справі, призначене на 21.10.2020, не відбулося у зв`язку із перебуванням суддів Берднік І.С та Сухового В.Г. на лікарняному.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.10.2020 касаційні скарги Петропавлівсько-Борщагівської сільради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, додаткову постанову цього ж суду від 23.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.11.2020.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2020 розгляд касаційних скарг Петропавлівсько-Борщагівської сільради відкладено на 25.11.2020.

Петропавлівсько-Борщагівська сільрада в судове засідання свого представника не направила, хоча була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки її представника в судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК не зверталася.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційних скарг по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 20.06.2008 № 128 між Петропавлівсько-Борщагівською сільрадою (орендодавець) і ТОВ «ОМОКС» (орендар) 17.06.2009 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 7,5005 га (землі загального користування) під будівництво інженерних мереж, споруд та інших об`єктів інфраструктури для облаштування громадської та житлової забудови, яка знаходиться у селі Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільради Києво-Святошинського району Київської області в межах населеного пункту, кадастровий номер :02:008:0143, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4 499 147,92 грн, орендна плата - 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.

Відповідно до пункту 6 договору його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Цей договір зареєстровано в Управлінні земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 08.07.2009 за № 731.

17.06.2009 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі зазначеної земельної ділянки площею 7,5005 га.

08.04.2010 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009, відповідно до якого змінено кадастровий номер земельної ділянки з :02:008:0143 на :02:008:0149; пункт 3 викладено в редакції, за змістом якої оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,0644 га (за складом та видами угідь) землі загального користування, під зеленими насадженнями - 7,0644 га. Інші умови договору залишилися незмінними.

08.04.2010 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки площею 7,0644 га з кадастровим номером :02:008:0149, строком на 10 років.

Зміни до договору зареєстровано виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільради 09.04.2010 за № 8 та здійснено реєстрацію речового права.

У подальшому протягом 2011-2016 років до договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009 вносилися зміни щодо розміру орендної плати і в редакції додаткової угоди від 27.01.2016 орендна плата становить 3 відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

На виконання рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 08.12.2016, яким затверджено поділ земельної ділянки площею 7,0644 га, кадастровий номер :02:008:0149, на 16 новосформованих земельних ділянок, між сторонами 16.03.2017 укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009, відповідно до якого деякі пункти договору викладено в новій редакції. Так, сторонами погоджено, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування земельну ділянку загальною площею 4,6823 га, яка розташована в селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області, з кадастровим номером :02:008:5228, цільове призначення - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, 16.03.2017 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі цієї земельної ділянки.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що між сторонами протягом 2008 року було укладено ряд інших договорів оренди земельних ділянок та договорів суперфіцію щодо здійснення житлової забудови на території села Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Разом із тим з метою дотримання норм чинного законодавства України щодо забудови населеного пункту 03.04.2008 між сторонами укладено договір № 5 про участь у створенні інженерно-транспортної інфраструктури будівництва та вирішення соціальних питань в селі Чайка Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, розділом 3 якого визначено, що розмір пайового внеску становить суму грошових коштів або майно, вартість яких еквівалентна вартості 5 % від загальної вартості будівництва.

Станом на 10.04.2018 позивачем у повному обсязі виконано свої зобов`язання щодо пайової участі у забудові.

Також судами установлено, що 03.10.2008 ТОВ «ОМОКС» отримало дозвіл на виконання будівельних робіт № 17, за яким товариству надано право на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу «Чайка-2» на території, що прилягає до Комарницького яру та вулиці Дачної у селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області. Цей дозвіл є чинним до завершення будівництва об`єктів, що підтверджується листом від 20.12.2011 № 40-17-3247, виданим державною архітектурно-будівельною інспекцією.

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 26.10.2016 № 419 відповідно до затвердженого детального плану багатоквартирної житлової забудови ТОВ «ОМОКС» видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки загальною площею 28,1343 га (нове будівництво житлового комплексу «Чайка-2», що прилягає до вулиці Лобановського Валерія, вулиці Печерської та вулиці Дачної с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області).

26.10.2016 головою Петропавлівсько-Борщагівської сільради підписано містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок № 45/2016, за змістом яких нове будівництво житлового комплексу «Чайка-2», який прилягає до вулиці Лобановського Валерія, вулиці Печерської та вулиці Дачної у селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області, проводиться, у тому числі й на земельній ділянці з кадастровим номером :02:008:0149.

Будівельні роботи на цій земельній ділянці ведуться і до сьогодні, ступінь будівельної готовності багатоквартирного житлового будинку № 30 по вулиці Валерія Лобановського в селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області становить 60 %, а багатоквартирного житлового будинку № 26 корпус 4 по вулиці Валерія Лобановського в селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області - 10 %.

Крім того, судами встановлено, що позивачем належним чином виконуються умови договору оренди. У тому числі щодо сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою, що відповідачем не спростовується.

З метою дотримання вимог пункту 6 договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009 та реалізації переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, 14.05.2019 ТОВ «ОМОКС» направлено відповідачу лист № 226/05, який отримано останнім 14.05.2019 вх. № 848/І-ІІ, що підтверджується відповідною відміткою на листі. До цього листа додано проєкт додаткової угоди, у якій позивачем запропоновано внести зміни до умов договору в частині строку його дії - 20 років та розміру орендної плати - 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за рік». Інші умови договору залишено без змін.

26.06.2019 відповідач надав позивачеві копію рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 20.06.2019 № 52, за змістом якого ТОВ «ОМОКС» відмовлено в продовженні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009 щодо оренди земельної ділянки площею 4,6823 га кадастровий номер :02:008:5228, шляхом укладення додаткової угоди, у зв`язку з непогодженням істотних умов договору.

Предметом позову в справі, яка розглядається, є вимога ТОВ «ОМОКС» про визнання недійсним і скасування рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільради від 20.06.2019 № 52 «Про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» у поновленні договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009, кадастровий номер :02:008:5228», обґрунтована тим, що зазначене рішення органу місцевого самоврядування не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідачем порушено процедуру поновлення договору оренду землі відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», а відтак порушено права та законні інтереси позивача щодо користування спірною земельною ділянкою та поновлення договору на новий строк.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОМОКС», виходив із того, що відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» як рішення орендодавця про поновлення договору оренди землі на інших умовах, так і заперечення орендодавця щодо поновлення договору оренди землі на нових умовах, мають прийматися за наслідками проведення відповідних переддоговірних переговорів. Заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни. При відмові орендарю у поновленні договору оренди на новий строк або на нових умовах, власник зобов`язаний чітко вказати причину, інакше переважне право орендаря буде порушено. Оскільки відповідно до оскарженого рішення відповідача позивачу відмовлено у поновленні договору оренди землі на новий строк у зв`язку з непогодженням істотних умов договору, проте без зазначення, які саме умови договору є неузгодженими, а також з порушенням строку для надання відповіді, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури поновлення договору відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі». Водночас за висновками суду позивач вчинив всі належні дії для поновлення договору оренди земельної ділянки від 17.06.2009 на новий строк і мав дійсне волевиявлення на подальше використання земельної ділянки за її цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з подальшим проведенням будівельних робіт та введенням будинку в експлуатацію, тому безпідставна та необґрунтована відмова відповідача свідчить про порушення права позивача на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк, а отже і на укладення додаткової угоди до договору.

У поданій касаційній скарзі на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 Петропавлівсько-Борщагівська сільрада послалася на неврахування судами попередніх інстанцій тих обставин, що для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити певні юридичні факти, зокрема, що до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, а орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 23.03.2016 у справі № 6-146цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-2027цс15, які не враховано судами попередніх інстанцій при вирішенні справи. Разом із тим скаржником зазначено, що для поновлення договору оренди землі на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів, як продовження орендарем користування земельною ділянкою, належне виконання своїх обов`язків за договором, відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди. Зазначена правова позиція викладені у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і № 6-10цс15, від 18.03.2015 у справах № 6-3цс15 і 6-4цс15. Проте судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідачем дотримано встановленого законом місячного терміну для повідомлення ТОВ «ОМОКС» про прийняте рішення, що не дає позивачеві підстав розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому судами не встановлено відповідність проєкту додаткової угоди, наданої позивачем, вимогам щодо її належного оформлення, та наявності всіх положень, необхідних для продовження дії договору. Крім того, судами при вирішенні справи не встановлено фактичних підстав для визнання недійсним рішення відповідача та не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 908/556/17 та у справі № 908/519/17, від 17.04.2018 у справі № 908/550/17, від 24.04.2018 у справі № 908/696/17, від 27.06.2018 у справі № 908/415/17.

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, у постановах від 23.03.2016 у справі № 6-146цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-2027цс15, висновками у яких Петропавлівсько-Борщагівською сільрадою обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, Верховний Суд України, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив, що не дотримання першим орендарем земельної ділянки процедури поновлення договору оренди на новий строк, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а також повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди поза межами строку дії цього договору за наявності заперечень орендодавця, не є підставою для визнання укладеного з новим орендарем договору оренди недійсним, оскільки право позивача на переважне поновлення договору оренди землі не порушено.

У постановах від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і № 6-10цс15, від 18.03.2015 у справах № 6-3цс15 і 6-4цс15, висновками у яких Петропавлівсько-Борщагівською сільрадою також обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, Верховний Суд України, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та визнання договору оренди поновленим з попереднім орендарем, зазначив, що за встановлених у цих справах обставин належного виконання позивачем як орендарем умов договору оренди землі, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, не надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк та укладення договору оренди з іншим орендарем на таких самих умовах, які запропоновані позивачем, суди попередніх інстанцій на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшли правомірного висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права у зв`язку з укладенням договору оренди з іншим орендарем.

Також в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, скаржник послався на постанови Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 908/556/17 та у справі № 908/519/17, від 17.04.2018 у справі № 908/550/17, від 24.04.2018 у справі № 908/696/17, від 27.06.2018 у справі № 908/415/17, предметом позовів у яких були вимоги про визнання недійсними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, затвердження цієї документації та надання земельної ділянки в постійне користування. Верховний Суд за наслідками касаційного розгляду дійшов висновку, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на положення статей 16, 21 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства та порушують цивільні права або інтереси. За встановлених у цих справах обставин наявності у позивача (державної установи) права постійного користування спірною земельною ділянкою та не припинення цього права у визначеному законом порядку, Верховний Суд погодився з висновками попередніх судових інстанцій, що видання ГУ Держгеокадастру оспорюваних наказів, за якими земельну ділянку надано в постійне користування іншому користувачу, порушує права позивача щодо володіння спірною земельною ділянкою, у зв`язку з чим ці накази підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

Водночас у справі № 911/1708/19, в якій подано касаційну скаргу, суди попередніх інстанцій, застосувавши до спірних правовідносин положення статей 15, 16, 21 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі», статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, встановили обставини порушення процедури поновлення договору оренди земельної ділянки саме органом місцевого самоврядування щодо порядку і строку розгляду звернення орендаря, а відтак і невідповідність оскарженого рішення вимогам законодавства, яке регулює такі правовідносини, та порушення цим рішенням прав і законних інтересів позивача, яким вчинено всі належні дії для поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та який мав дійсне волевиявлення на подальше використання земельної ділянки за її цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з подальшим проведенням будівельних робіт та введенням вказаних будинків в експлуатацію.

Отже, аналіз висновків, зроблених у постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішенні Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших предмета і підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 911/1708/19 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК за касаційною скаргою Петропавлівсько-Борщагівської сільради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Петропавлівсько-Борщагівською сільрадою як підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень також визначено пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК, обґрунтовану тим, що судами неповно досліджено обставини та докази у справі, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень.

За змістом пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, враховуючи встановлені ГПК межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із такого.

У касаційній скарзі Петропавлівсько-Борщагівська сільрада послалася також на те, що судами не надано оцінки листу відповідача від 06.06.2019 № 1-12/677, у якому позивача повідомлено про розгляд комісією ради з питань земельних ресурсів питання поновлення договору оренди та запропоновано товариству погодити істотні умови договору. До цього листа відповідачем було додано проєкт додаткової угоди до договору, проте від позивача відповіді не надійшло. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, тому цей договір припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, що судами при вирішенні справи враховано не було.

З огляду на матеріали справи копію зазначеного листа було долучено відповідачем до апеляційної скарги.

Відповідно до частин 3, 4, 8 статті 80 ГПК відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом статті 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3).

Згідно з частиною 4 статті 13 ГПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що скаржником не надано доказів неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, правомірно не прийняв нові докази відповідно до частини 3 статті 269 ГПК. Крім того, судом зазначено, що надані відповідачем копії не засвідченні належним чином, оскільки взагалі не містять жодного напису, який повинен складатися зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії, а також містити відповідний відбиток печатки установи. Також копія опису вкладення не містить чіткого відбитку календарного штемпеля, що позбавляє можливості визначити дату такого відправлення, а також відсутній номер поштового відправлення, що позбавляє можливості перевірити дійсність цього відправлення. Оскільки інших доказів своєчасного надіслання відповідачем на адресу позивача листа-повідомлення про відмову в продовженні договору оренди матеріали справи не містять, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі дії відповідача свідчить про недобросовісність його поведінки.

Разом із тим судом апеляційної інстанції було відхилено посилання скаржника в апеляційній скарзі на рішення постійної комісії Петропавлівсько-Борщагівської сільради про розгляд питання поновлення договору оренди землі у встановлені законом строки, оскільки зазначене рішення в матеріалах справи відсутнє, а також не було предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, судом апеляційної інстанції зауважено, що зазначена комісія відповідача є дорадчим органом та не уповноважена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішувати питання про розпорядження земельними ділянками, в тому числі змінювати умови договору оренди земельної ділянки та/або приймати рішення щодо продовження чи припинення договору оренди.

Будь-яких доводів, які б спростовували зазначені висновки суду апеляційної інстанції, скаржником у касаційній скарзі не наведено, отже, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні цієї справи, які відповідно до частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішенні Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги на зазначені судові рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги Петропавлівсько-Борщагівської сільради про порушення судом норм процесуального права при прийнятті постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішенні Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19 не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільради у частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК, необхідно залишити без задоволення.

Щодо вимог касаційної скарги Петропавлівсько-Борщагівської сільради про скасування додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі № 911/1708/19, якою задоволено заяву ТОВ «ОМОКС» про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 911/1708/19 і стягнення з відповідача на користь позивача 22 000,00 грн витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначає таке.

У касаційній скарзі Петропавлівсько-Борщагівська сільрада зазначає, що не була повідомлена про розгляд судом апеляційної інстанції заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, що призвело до порушення права відповідача на захист, та відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 ГПК).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 3, 4 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У статті 196 ГПК визначено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частин 2-4 статті 120 ГПК суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

За змістом частини 5 статті 142 ГПК якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на матеріали справи 15.06.2020 ТОВ «ОМОКС» подало до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а в подальшому направило клопотання про приєднання доказів та розгляд заяви за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 розгляд зазначеної заяви ТОВ «ОМОКС» призначено на 23.06.2020.

Суд апеляційної інстанції у додатковій постанові від 23.06.2020 зазначив, що відповідача було повідомлено про дату, час і місце зазначеного судового засідання, тому розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які відомості належного повідомлення відповідача про дату, час і місце зазначеного судового засідання з розгляду заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишено положення частини 4 статті 244 ГПК стосовно того, що саме належне повідомлення про дату, час та місце судового засідання особи, яка не з`явилася у судове засідання, не є перешкодою для розгляду відповідної заяви.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи те, що додаткову постанову від 23.06.2020 судом апеляційної інстанції прийнято з порушенням положень статей 120, 202, 244 ГПК, а також те, що відповідача фактично було позбавлено права на участь у судовому засіданні при вирішенні питання розподілу судових витрат, у тому числі позбавлено можливості скористатися правом подати клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, це судове рішення відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК підлягає скасуванню, а справа № 911/1708/19 у частині вирішення заяви ТОВ «ОМОКС» про стягнення витрат на правничу допомогу - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 911/1708/19 за касаційною скаргою Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19 залишити без змін.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2019 у справі № 911/1708/19.

5. Касаційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі № 911/1708/19 задовольнити.

6. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі № 911/1708/19 скасувати.

7. Справу № 911/1708/19 у частині вирішення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» про стягнення витрат на правничу допомогу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий