РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2020Справа № 910/8497/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Громадської організації "Громадський рух за реформи"

до Фонду державного майна України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України та Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

про визнання протиправними та скасування наказу.

Представники учасників справи:

від позивача: Архіпов О.Ю., ордер серія АА № 1040226;

від відповідача: Вакуляк Ю.А., довіреність № 3 від 02.01.2020;

від третьої особи 1: Мальцев С.С., в порядку самопредставництва;

від третьої особи 2: Прокопенко Д.О., довіреність № 005/20 від 10.01.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація «Громадський рух за реформи» звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фонду державного майна України про визнання протиправними та скасування Наказу Фонду державного майна України № 761 від 08.06.2018 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Наказ Фонду державного майна України № 761 від 08.06.2018 є протиправним, оскільки приватизація Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, може призвести до монополізації відповідного ринку товарів що, в свою чергу, негативно вплине на функціонування економіки України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

30.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 18.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Кабінет Міністрів України та Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 03.08.2020.

27.07.2020 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі.

30.07.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

30.07.2020 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення та клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 03.08.2020 представник третьої особи 2 не з`явився, інші учасники судового процесу з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 14.09.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

03.08.2020 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

12.08.2020 представником третьої особи 1 подано письмові пояснення.

31.08.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та заперечення на пояснення третьої особи щодо позовної заяви.

14.09.2020 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення.

У судове засідання 14.09.2020 представники сторін та третьої особи 1 з`явились, представник третьої особи 2 не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 05.10.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

15.09.2020 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

01.10.2020 представником позивача подано заперечення.

У судове засідання 05.10.2020 представники сторін з`явились, представники третіх осіб не з`явились.

За результатами судового засідання 05.10.2020, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.11.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

Судове засідання 02.11.2020 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 розгляд справи по суті призначено на 30.11.2020.

У судове засідання 30.11.2020 представники учасників судового процесу з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представники третіх осіб надали усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 30.11.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Громадський рух за реформи» (далі - позивач) є громадською організацією, яка діє на основі спільності інтересів для реалізації мети та завдань, передбачених цим статутом та не передбачає одержання прибутку від своєї діяльності (п. 1.1 Статуту).

Відповідно до п. 2.1 Статуту метою (цілями) діяльності організації є: здійснення та захист прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів.

Згідно з п. 2.3 Статуту основними статутними завданнями організації є: реалізація мети (ціле) діяльності організації; об`єднання зусиль членів організації для участі у житті суспільства, в тому числі і в політичній сфері; організація взаємодії членів організації для швидкого і ефективнішого досягнення мети (цілей організації); сприяння соціальному, економічному, політичному захисту інтересів громадян України; сприяння поновленню порушених передбачених законом економічних, трудових, соціальних та інших прав та інтересів членів організації та громадян України в разі їх звернення.

Для здійснення свої статутних завдань організація в установленому законом порядку може: вступати на добровільних засадах у спілки; розвивати і зміцнювати свою матеріально-технічну та фінансову базу;виступати учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові та немайнові права відповідно до законодавства; бути стороною в господарському, адміністративному, цивільному та кримінальному провадженнях, ініційованих організацією з метою захисту прав та інтересів окремих громадян, колективів або груп людей, для чого організація має право звертатись із відповідними позовними заявами, повідомленнями та звернення до будь-яких судових та правоохоронних органів; укладати договори із юридичними та фізичними особами; співробітничати із державними органами влади; державними, комунальними та іншими підприємствами, установами, організаціями, а також населенням для виконання своїх статутних цілей; здійснювати відповідно до законодавства підприємницьку діяльність безпосередньо, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті організації та сприяє її досягненню; сприяти соціальному захисту членів організації; захищати законні інтереси членів (учасників) організації та інших осіб у стосунках з державними органами, посадовими особами, громадськими організаціями, іншими третіми особами; забезпечувати здійснення єдиної дисциплінарної практики щодо всіх членів (учасників) організації; організовувати виготовлення офіційної, нагородної та пам`ятної атрибутики, сувенірної продукції організації; проводити мирні зібрання та пропагувати свої ідеї; проводити роботу по збору та залученню коштів на розвиток та виконання своїх статутних завдань; реалізовувати інші права, що не заборонені законодавством та відповідають меті та завданням організації.

08 червня 2018 року Фондом державного майна України, відповідно до Законів України «Про Фонд державного майна України», «Про приватизацію державного і комунального майна», враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» видано наказ «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (код за ) №761 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Фонду державного майна України від 11.02.2019 № 136, відповідно до п. 1 якого прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 100% статутного капіталу акціонерного товариства «Об`єднання гірничо-хімічна компанія», що становить штук акцій.

Як зазначає позивач, Наказ Фонду державного майна України № 761 від 08.06.2018 є протиправним, та як наслідок підлягає скасуванню, оскільки: суперечить інтересам держави; може мати наслідком прийняття невідворотних економічно необґрунтованих та невигідних рішень з питань приватизації державного майна;ставить під сумнів неупередженість та об`єктивність такої приватизації; створює передумови для зловживань у цій сфері; перешкоджає сталому розвитку, ефективній структурній побудові економіки та інтересам держави.

Відповідач в свою чергу, у відзиві на позовну заяву зазначає, що наказ прийнято у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а тому підстав для його скасування немає. Також відповідач зазначає, що саме лише посилання на потенційну можливість того, що приватизація АТ «ОГХК» може призвести до монополізації відповідного ринку товарів, що в свою чергу, негативно вплине на функціонування економіки України, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного позову. Крім того, відповідач зазначає, що з позовної заяви не вбачається порушення прав позивача саме фондом, оскільки не зазначено, яким саме чином прийняття оскаржуваного наказу фондом, порушено права позивача.

Третя особа 1 у своїх поясненнях зазначає, що позовна заява не містить обґрунтування порушених, невизнаних або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів позивача; відсутнє підтвердження, що будь-хто з громадян (осіб) чиїх прав та інтересів стосується оскаржуваний наказ звернулись до позивача з проханням здійснити їх захист; позивачем не доведено своє право здійснювати представництво у спірних правовідносинах; позивач не надав доказів на підтвердження наявності порушеного власного права та інтересу, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, третя особа 1 зазначає, що позивач не є учасником відносин, що виникли в ході реалізації розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» та Наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 № 761 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Третя особа 2 у свої поясненнях зазначає, що у Громадської організації «Громадський рух за реформи» відсутні будь-які порушені, невизнані або оспорювані права та законні інтереси у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а отже позивач не є стороною права та законні інтереси якої порушено, не визнано, у результаті видання наказів відповідачем. Крім того, третя особа 2 зазначає, що до суду не надано жодних підтверджуючих документів про можливість представництва безпосередньо громади або групи людей, інтереси яких можуть бути порушені, а саме громади м. Вольногірськ та смт. Іршанськ, в яких знаходиться гірничо-збагачувальні комбінати АТ «ОГХК», при цьому позивач зареєстрований в м. Києві, що підтверджує той факт, що ГО «Громадський рух за реформи» не може представляти інтереси громад Житомирської та Дніпропетровської областей.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд у сфері приватизації державного майна, зокрема бере участь у підготовці спільних проектів щодо фінансування міжнародними організаціями структурних перетворень в економіці держави, приватизації та післяприватизаційної підтримки підприємств; змінює у процесі приватизації організаційну форму підприємств, що перебувають у державній власності; приймає рішення про припинення юридичної особи у процесі приватизації; здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; приймає рішення про приватизацію; утворює аукціонні комісії; затверджує: плани розміщення акцій акціонерних товариств у процесі приватизації; укладає: угоди щодо проведення підготовки об`єктів до приватизації та їх продажу; договори на проведення незалежної оцінки майна у процесі приватизації та в інших випадках, установлених законодавством; договори з фондовими біржами, іншими уповноваженими особами щодо проведення аукціонів з продажу майна, у тому числі акцій акціонерних товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), а також інших суб`єктів господарювання, у статутному капіталі яких є державна частка; публікує в офіційних друкованих виданнях Фонду державного майна України інформацію про приватизацію;

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації.

Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» N 358-р від 10 травня 2018 р. затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році, згідно з додатком; доручено уповноваженим органам управління об`єктами державної власності, включеними до переліку, затвердженого цим розпорядженням, у місячний строк з моменту прийняття рішення про приватизацію таких об`єктів забезпечити передачу державним органам приватизації функцій з управління ними, за виключенням тих, що приватизуються відповідно до Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств"; доручено Фонду державного майна: забезпечити конкурсний відбір радників для підготовки до приватизації та продажу об`єктів державної власності, включених до переліку, затвердженого цим розпорядженням, у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; у разі, коли у конкурсному відборі радників не виявив бажання взяти участь жоден кандидат, забезпечити підготовку до приватизації (продажу) об`єктів без залучення радників; подавати до Кабінету Міністрів України на затвердження умови продажу об`єктів державної власності, включених до переліку, затвердженого цим розпорядженням; забезпечити у 2018 році виставлення на продаж об`єктів державної власності, включених до переліку, затвердженого цим розпорядженням; під час підготовки до приватизації об`єктів державної власності, включених до переліку, затвердженого цим розпорядженням, враховувати їх кредитні зобов`язання, за якими надано державну гарантію.

Згідно Додатку до означеного Розпорядження, до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації включено АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» рішення про приватизацію об`єкта, який включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

08 червня 2018 року Фондом державного майна України, відповідно до Законів України «Про Фонд державного майна України», «Про приватизацію державного і комунального майна», враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» видано наказ «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (код за ) №761 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Фонду державного майна України від 11.02.2019 № 136, відповідно до п. 1 якого прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 100% статутного капіталу акціонерного товариства «Об`єднання гірничо-хімічна компанія», що становить штук акцій.

Як зазначає позивач, Наказ Фонду державного майна України № 761 від 08.06.2018 є протиправним, та як наслідок підлягає скасуванню, оскільки: суперечить інтересам держави; може мати наслідком прийняття невідворотних економічно необґрунтованих та невигідних рішень з питань приватизації державного майна;ставить під сумнів неупередженість та об`єктивність такої приватизації; створює передумови для зловживань у цій сфері; перешкоджає сталому розвитку, ефективній структурній побудові економіки та інтересам держави.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідно до закріплених у статуті повноважень, позивач має право на звернення із позовними заявами, з метою захисту прав та інтересів окремих громадян, колективів або груп людей, а відтак звертаючись із даним позовом до суду, враховуючи, що такі повноваження закріплені у статутних документах, позивач діє виключно в інтересах суспільства та держави, а також у відповідності до законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має. значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 No 3рп/2003.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

Водночас, визначені позивачем на власний розсуд у статуті мета (цілі) діяльності, основні завдання та можливості, не можуть свідчити про наявність порушеного, оспорюваного права, яке потребує відновленню, оскільки наявність такого права має бути доведена при зверненні до суду належними та допустимими доказами, яких позивачем у даному випадку не надано.

Таким чином, суд зазначає, що право на звернення до суду не може бути обмежене за відсутності у статуті такого права, проте, наявність порушеного права встановлюється не у зв`язку із його зазначенням у статуті, а у зв`язку з фактичним порушенням.

Жодних доказів порушення прав позивача внаслідок прийняття відповідачем оспорюваного наказу, позивачем не надано, як і не надано доказів звернення до суду з метою захисту прав та інтересів громадян, колективів або груп людей, чиї права були б порушені внаслідок прийняття оспорюваного наказу.

У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 зазначено, що відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.12.2020

Суддя О.А. Грєхова