ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3208/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс", м. Харків
про стягнення 6 191 986,73 грн.
за участю представників:

позивача - Ворожбянова А.М. (посвідчення № 3983);

відповідача - Бугай О.С. (свідоцтво серія ПТ № 1793 від 18.01.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Харківська міська рада (далі - Харківська міськрада, Міськрада) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (далі - ТОВ "Перехрестя Плюс", Товариство) про стягнення з відповідача 7357430,52 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки загальною площею 0,8663 га (кадастровий номер :02:043:0065) по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові (далі - спірна земельна ділянка), з посиланням на статті 12, 80, 189 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 1212- 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Позовна заява обґрунтовується тим, що Товариство у період з 01.09.2016 по 31.08.2019 без достатніх правових підстав фактично використовувало спірну земельну ділянку, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міськради, та на якій розташовано три належні відповідачу нежитлові будівлі: літ. "Р-1", літ. "М-1" та літ. "Н-1", внаслідок чого ТОВ "Перехрестя Плюс" зберігає кошти, не сплачуючи орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі, тим самим збільшує вартість власного майна, а Міськрада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається безпідставне збереження коштів у виді недоотриманої орендної плати за рахунок Харківської міськради.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.2019 року у справі № 922/3208/19 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 7357430,52 грн. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 110361,46 грн. покладено на відповідача.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі № 922/3208/19, апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2019 року залишено без змін.

Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 1212, 1214 ЦК України, статей 12, 79, 791, 80, 93, 120, 125, 152, 189, 206 ЗК України, статей 14, 289 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статей 1, 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" та статей 74, 77, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з посиланням на які суди дійшли висновку про доведеність позовних вимог з огляду на те, що: 1) у період з 01.09.2016 по 31.08.2019 (далі - спірний період) ТОВ "Перехрестя Плюс" правомірно володіло і використовувало нежитлові будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці, яка відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 № НВ-2019 сформована 02.06.2016 як об`єкт цивільних прав і зазначена в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 19.05.2015, розробленому на замовлення відповідача; 2) розрахунок безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати обґрунтовано здійснено Міськрадою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.07.2019 № 1087/0/45-19, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), та з урахуванням Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міськради від 25.09.2013 № 1269/13, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міськради від 27.02.2008 № 41/08 (далі - Положення № 41/08), та рішення Харківської міськради від 03.07.2013 № 1209/13 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі № 922/3208/19 скасовано, а справу № 922/3208/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2020 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що надання ТОВ «ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС» в оренду спірної земельної ділянки саме з метою будівництва згідно з рішенням Харківської міськради від 28.11.2018 № 1298/18 застосування позивачем при розрахунку розміру орендної плати за період з 28.11.2018 по 31.08.2019 базової орендної ставки у розмірі 8% суперечить пунктам 3.7, 4.3 Положення № 41/08, якими передбачено застосування у таких випадках ставки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.

Також, судом касаційної інстанції зроблені висновки, що про неврахування судами попередніх інстанцій викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 правового висновку про те, що кондикційними за своїм змістом відносинами є відносини з фактичного користування земельною ділянкою, а не відносини правомірного фактичного користування відповідачем нерухомим майном, яке знаходиться на сформованій земельній ділянці.

При цьому колегія суддів зауважила, що суди достовірно встановили обставини правомірного володіння і використання відповідачем належних йому нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 30, що само по собі не може свідчити про фактичне використання Товариством спірної земельної ділянки, відведеної згідно з рішенням Харківської міськради від 28.11.2018 № 1298/18 і розташованої за іншою адресою - м. Харків, просп. Ювілейний, 26.

Перевіряючи застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звернув увагу на те, що матеріали справи містять докази фіксації трьох різних розмірів площ земельних ділянок: 1) 0,8663 га - площа земельної ділянки, кадастровий номер :02:043:0065, розташованої по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові); 2) 500,6 м2 - розрахована відповідачем площа земельних ділянок під належними йому об`єктами нерухомого майна, розташованими по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові); 3) 0,9270 га (0,8700 + 0,0570) - орієнтовна площа земельних ділянок № 2 та № 3, що планувалися для відведення відповідачу для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом за адресою: просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ, 26 (нині просп. Ювілейний, 26) згідно з пунктом 3.6 Додатку № 1 до рішення Харківської міськради від 25.02.2015 № 1848/15 "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів".

Всупереч вимог процесуального закону суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи належним чином не спростували доводи скаржника щодо наявності підстав для застосування площі земельних ділянок 500,6 м2 при розрахунку суми недоотриманих доходів позивача, не зазначивши зокрема, чому за наявності у матеріалах справи різних показників площ земельних ділянок за різними адресами в основу рішень покладена саме площа, визначена позивачем (0,8663 га) (схожий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Суди також не з`ясували, чи користується відповідач земельною ділянкою лише у межах його об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а відтак, чи не ґрунтується на припущеннях встановлення позивачем площі спірної земельної ділянки для обрахунку розміру безпідставно збережених коштів.

Адже матеріали справи не містять жодних доказів формування земельної ділянки площею 500,6 м2 як об`єкта цивільних прав по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові, на фактичному користуванні якою наполягає відповідач.

У порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України місцевий та апеляційний господарські суди не перевірили і не надали належної оцінки доводам скаржника про те, що формування спірної земельної ділянки здійснювалося не з метою експлуатації та обслуговування належних Товариству нежитлових будівель літ. "Р-1", "М-1", "Н-1", розташованих по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові, а з метою будівництва за іншою адресою об`єкта з більшою площею забудови - торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом, тоді як матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження проведення відповідачем будівництва торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом, що дозволяло би стверджувати про фактичне користування ТОВ "Перехрестя Плюс" всією площею спірної земельної ділянки.

28 липня 2020 року до Господарського суду Харківської області з Касаційного господарського суду Верховного Суду повернулись матеріалів справи № 922/3208/19, а протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 справу № 922/3208/19, на новий розгляд (вх. 1108 (н.р.3208/19) передано на розгляд судді І.П.Жигалкіну.

Ухвалою суду від 31.07.2020 р. прийнято до провадження на новий розгляд справу № 922/3208/19 та призначено її розгляду в судовому засіданні на 20.08.2020 р. о 11:15. Ухвалою суду від 20.08.2020 р. підготовче засідання відкладено на 15.09.2020 р. о 11:15.

Представником Позивача 20.08.2020 р. було надано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 19254), які суд прийняв ухвалою від 15.09.2020 до розгляду. В наданій заяві Позивач зазначає, що Харківською міською радою з урахуванням висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеного в постанові від 07.07.2020 р. у справі № 922/3208/19 перераховано розмір безпідставно збереженого ТОВ "Перехрестя плюс" майна (грошових коштів). Загальний період, за який Позивач просить стягнути з Відповідача кошти є з 01.09.2016 р. по 31.08.2019 р. Рішення Харківської міської ради про надання ТОВ "Перехрестя плюс" земельної ділянки площею 0,8663 га для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові прийняте 28.11.2018 р. Отже, в період з 01.09.2016 р. по 28.11.2018 р. розмір орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,8663 по пр. Ювілейному, 26 із застосуванням ставки в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки склав 5492720,43 грн. Таким чином, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 6191986,73 грн. як безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати.

Від Відповідача надійшло клопотання зупинення провадження у справі у зв`язку із оскарженням акту обстеження земельної ділянки складений позивачем у Харківському окружному адміністративному суді.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 р. відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Пунктом 5) ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно п. 5) ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Адміністративна справа, яка розглядається Харківським окружним адміністративним судом, на яку посилається Відповідач жодним чином не впливає на справу № 922/3208/19, яка розглядається Господарським судом Харківської області, а суд першої інстанції може розглянути справу № 922/3208/19 оскільки докази, наявні в матеріалах цієї справи дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для встановлення використання Відповідачем земельної ділянки необхідно встановити факт існування такої земельної ділянки та її площу.

Такі обставини можливо встановити не тільки на підставі акту обстеження земельної ділянки, оскільки питання щодо набуття земельною ділянкою статусу об`єкту цивільних прав та її розмір встановлені законодавством, а перевірити таку інформацію можливо на офіційних електронних ресурсах органу Держеокадастру та на підставі документів наявних у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно частин 3 та 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, ст. 79-1 ЗК України вказує на те, що земельна ділянка є сформованою з моменту її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та має межі площу та відповідно конфігурацію.

Земельна ділянка по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові, яку використовує ТОВ «Перехрестя Плюс» зареєстрована у Державному земельному кадастрі та з цього моменту має площу 0,8663 га, межі та конфігурацію та кадастровий номер :02:043:0065.

Вказані обставини можливо встановити на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 № НВ-019.

Отже, встановлення обставин щодо площі, меж та конфігурації земельної ділянки по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові, яку використовує ТОВ «Перехрестя Плюс» можна встановити не тільки на підставі акту обстеження ділянки.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вказана стаття регламентує саме обов`язок сторони доводити обставини на які вона посилається як на підставу своїх заперечень на підставі доказів.

Отже, обов`язки щодо доведення обставин на які посилаються сторони як на підставу своїх обґрунтувань або заперечень повинні здійснюватись за допомогою належних та допустимих доказів, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Від Відповідача надійшло клопотання зупинення провадження у справі у зв`язку із оскарженням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.07.2019 № 1087/0/45-19, виданий Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області у Харківському окружному адміністративному суді.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 р. відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Пунктом 5) ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно п. 5) ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Адміністративна справа, яка розглядається Харківським окружним адміністративним судом, на яку посилається Відповідач жодним чином не впливає на справу № 922/3208/19, яка розглядається Господарським судом Харківської області, а суд першої інстанції може розглянути справу № 922/3208/19 оскільки докази, наявні в матеріалах цієї справи дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Нормативна грошова оцінка проведена щодо всіх земель міста Харкова станом на 01.01.2013, що підтверджується рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13, якою затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Вказаним рішенням затверджено «Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», у тому числі:

1.1. Базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України;

1.2. Економіко-планувальне зонування земель міста Харкова у складі документів:

1.2.1. Опис меж економіко-планувальних зон (Додаток 1 - Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 2, Додаток Ж6, стор. 73);

1.2.2. Схема економіко-планувального зонування (Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 1, стор. 100);

1.2.3. Значення коефіцієнтів Км2 економіко-планувальних зон (Додаток 2 - Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 2, Додаток Ж2, стор. 38);

1.3. Визначення впливу локальних факторів у складі документів:

1.3.1. Карти-схеми (25) зон впливу функціонально-планувальних, інженерно-інфраструктурних, інженерно-геологічних, історико-культурних, природно-ландшафтних, санітарно-гігієнічних локальних факторів (Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 2, стор. 102-159);

1.3.2. Значення коефіцієнтів Км3 зон впливу локальних факторів (Додаток 3 - Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 2, Додаток 34, стор. 103);

1.4. Нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення (Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, Книга 2, Додаток Е, стор. 24).

Нормативна грошова оцінка конкретної земельної ділянки міститься у єдиному належному джерелі - витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно зі ст. 23 вищенаведеного Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

На виконання вищенаведених норм законодавства міською радою отримано відповідне джерело інформації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові - витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові (кадастровий номер :02:043:0065) від 01.07.2019 № 1087/0/45-19, виданий Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Вказаний документ є єдиним належним та допустимим доказом про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки, що підтверджується також висновками Верховного Суду, наведеними у п. 4.11. постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19:

«Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 ПК України (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71).

Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку. Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, показники, визначені Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є такими, що підтверджені належними і допустимими засобами доказування і невідповідність, на думку апеляційного суду, пунктів затвердженої Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016, не може бути підставою для висновку про необґрунтованість позивачем розміру заявлених до стягнення сум орендної плати.»

Отже, обов`язки щодо доведення обставин на які посилаються сторони як на підставу своїх обґрунтувань або заперечень повинні здійснюватись за допомогою належних та допустимих доказів, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою суду від 15.09.2020 р. підготовче засідання відкладено на 01.10.2020 р. о 11:15. Ухвалою суду від 01.10.2020 р. підготовче засідання відкладено на 13.10.2020 р. о 12:00. Ухвалою суду від 13.10.2020 р. було повідомлено, що наступне підготовче засідання відбудеться 22.10.2020 р. о 11:15.

Суд вважає за доцільне зазначити, що призначене на 22.10.2020 року проведення підготовчого засідання не відбулося з підстав знаходження судді Жигалкіна І.П. на лікарняному, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності.

Ухвалою суду від 02.11.2020 р. судом повідомлено учасників справи про наступне: підготовче засідання у справі відбудеться 12.11.2020 р. о(б) 11:15. Ухвалою суду від 12.11.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 24.11.2020 р. о 10:45.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Відповідача у судове засідання з`явився, у наданому 23.10.2019 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити, зокрема зазначає, що площа земельної ділянки, що використовується відповідачем складає 500,6 кв.м., що відповідає сумі площ зовнішньої забудови нежитлових будівель, що належать відповідачу на праві власності. Також, відповідач зазначив, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості, а не торговий центр з гіпермаркетом і підземним паркінгом, як це зазначає позивач. Також, відповідач зазначав про судову практику викладену у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, в яких зазначено, що кондикційними за своїм змістом відносинами є відносини з фактичного користування земельною ділянкою, проте відповідач користується лише частиною земельної ділянки, а саме загальною площею 500,6 кв.м., на якій знаходяться три нежитлові будівлі, які належать відповідачу. Також, відповідач зазначив, що позивачем при зверненні до суду не доведено обставин справи, зокрема щодо належності відповідачу однієї металевої споруди та одного навісу, що є безпідставним припущенням головного спеціаліста, що проводив обстеження.

15.09.2020 р. через канцелярію суду надав письмові пояснення (вх. № 21286), в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зазначаючи, що загальна площа забудови належних Відповідачу нежитлових будівель і розмір фактично використовуваної території дорівнює 500,6 кв.м. та жодні докази використання всієї площі земельної ділянки в розмірі 0,8663 га в матеріалах справи відсутні. Відповідач стверджує, що єдиним доказом, на яким Позивач посилається є акт обстеження земельної ділянки від 21.08.2019 р., який складено лише за участю Позивача та Верховний Суд в своїй постанові звернув увагу на невідповідність зазначеного акту нормам чинного законодавства. Підписів Відповідача або підписів неупереджених осіб акт не містить, як і не містить відомостей про повідомлення товариства щодо факту обстеження земельної ділянки та запрошення його для прийняття участі у відповідному заході.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд вирішив, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Листом від 11.02.2015 №11/02-1 Товариство звернулося до Харківської міськради з проханням дозволити розробку проекту відведення для формування земельної ділянки площею орієнтовно 0,8663 га по пр. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ, 30 для будівництва торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 Додатку 1 до рішення Харківської міськради від 25.02.2015 № 1848/15 "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів" Товариству надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель територіальної громади м. Харкова: ділянка № 2 площею орієнтовно 0,8700 га; ділянка № 3 площею орієнтовно 0,0570 га; ділянка № 4 площею 0,2238 га (кадастровий номер :02:043:0037); ділянка № 6 площею 0,0422 га (кадастровий номер :02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ, 26.

Згідно з підпунктами 13.1, 13.2 пункту 13 Додатку 1 до рішення Харківської міськради від 28.11.2018 № 1298/18 "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. Ювілейному, 26. Надано відповідачу в оренду до 28.11.2020 земельну ділянку (кадастровий номер :02:043:0065) площею 0,8663 га із земель територіальної громади м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. Ювілейному, 26.

Підпунктом 13.3 пункту 13 Додатку 1 до зазначеного рішення передбачено: "будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення нежитлових будівель літ. "М-1", літ. "Н-1", літ. "Р-1" по просп. Ювілейному, 30, які належать ТОВ "Перехрестя Плюс".

З інформації Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 17.01.2019 № 144/116-19 вбачається, що на інші земельні ділянки по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові обліковуються договори оренди землі з Приватним підприємством "Стратус" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліга-2К". Вказані земельні ділянки є іншими, ніж земельна ділянка, яку використовує ТОВ "Перехрестя Плюс".

Згідно з листом Департаменту земельних відносин Харківської міськради від 21.01.2019 № 308/0/225-19 на земельну ділянку по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові рішення про надання у користування (продаж) Міськрадою не приймалися, договори оренди землі не укладалися.

У листі ГУ ДФС у Харківській області від 21.01.2019 № 1672/9/20-40-12-03-17 зазначено, що ТОВ "Перехрестя Плюс" є платником земельного податку за земельні ділянки, розташовані у Московському районі м. Харкова.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 № НВ-019 земельну ділянку площею 0,8663 га, кадастровий номер :02:043:0065, по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові зареєстровано у Державному земельному кадастрі 02.06.2016. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; вид використання - для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.08.2019 № 178268428 право власності на: приміщення № 1 загальною площею 93,0 м2 в літ. "Р-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 23.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2011 № 1403; приміщення № 2 загальною площею 78,9 м2 в літ. "Р-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 23.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2011 № 2007; приміщення № 1 загальною площею 25,2 м2 в літ. "М-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 22.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2011 № 2007; приміщення № 2 загальною площею 33,5 м2 в літ. "М-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 22.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2011 № 1403; приміщення № 1, 2 загальною площею 177,9 м2 в літ. "Н-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 22.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2011 № 1403; приміщення № 3 загальною площею 33,9 м2 в літ. "Н-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові зареєстровано з 22.04.2013 за ТОВ "Перехрестя Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2011 №2007.

21.08.2019 Департаментом територіального контролю Харківської міськради здійснено обстеження спірної земельної ділянки, за результатами якого складено акт. Зазначеним актом зафіксовано таке:

Рішенням Харківської міськради від 28.11.2018 № 1298/18 ТОВ "Перехрестя Плюс" надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :02:043:0065) площею 0,8663 га по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом строком до 01.01.2053. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.08.2019 № 17868428 відповідачу належать на праві приватної власності приміщення "Р-1", "М-1", "Н-1" по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові.

ТОВ "Перехрестя Плюс" з 23.01.2013 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,8663 га (кадастровий номер :02:043:0065) по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без реєстрації цих прав у відповідності зі статтями 125, 126 ЗК України.

За результатами обстеження на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею 0,8663 га (кадастровий номер :02:043:0065) по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові розташовані три нежитлові будівлі літ. "Р-1", "М-1", "Н-1", право власності на які (по приміщенням) зареєстроване за ТОВ "Перехрестя Плюс", одна металева споруда та один навіс.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 № НВ-019 площа земельної ділянки, кадастровий номер :02:043:0065, становить 0,8663 га. Вказана земельна ділянка використовується Товариством для експлуатації та обслуговування трьох нежитлових будівель літ. "Р-1", "М-1", "Н-1", однієї металевої споруди та одного навісу.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі ".shp" для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки".

Розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ "Перехрестя Плюс" коштів у розмірі орендної плати здійснено Харківською міськрадою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові (кадастровий номер :02:043:0065) від 01.07.2019 № 1087/0/45-19, виданого ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до розрахунку Харківської міськради за період з 01.09.2016 по 31.12.2016 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 194025,21 грн (складається з: нормативної грошової оцінки - 29103782 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.09.2016 по 31.12.2016 ТОВ "Перехрестя Плюс" мало сплатити до бюджету 776100,84 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міськради за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 205666,55 грн (складається з: нормативної грошової оцінки - 30849983 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ТОВ "Перехрестя Плюс" мало сплатити до бюджету 2467998,64 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міськради за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 205666,55 грн (складається з: нормативної грошової оцінки - 30849983 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 ТОВ "Перехрестя Плюс" мало сплатити до бюджету 2467998,64 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міськради за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 205666,55 грн (складається з: нормативної грошової оцінки - 30849983 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%). Отже, за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 ТОВ "Перехрестя Плюс" мало сплатити до бюджету 1645332,40 грн.

Таким чином, всього за період з 01.09.2016 по 31.08.2019 відповідач мав сплатити до бюджету плату в розмірі 7357430,52 грн.

Рішення Харківської міської ради про надання ТОВ «ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС» земельної ділянки площею 0,8663 га для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові прийняте 28.11.2018.

Отже, у період з 01.09.2016 по 28.11.2018 розмір орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,8663 по просп. Ювілейному, 26 із застосуванням ставки у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки склав 5 492 720,43 грн.

У період з 29.11.2018 по 31.08.2019 розмір орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,8663 по просп. Ювілейному, 26 із застосуванням ставки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки склав 699 266,30 грн.

5 492 720,43 грн. + 699 266,30 грн. = 6 191 986,73 грн.

Враховуючи викладене, сума безпідставно збереженого ТОВ «ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС» майна в розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,8663 по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові у період 01.09.2016 по 31.08.2019 складає 6 191 986,73 грн.

Відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 21.01.2019 № 1672/9/20-40-12-03-17 ТОВ «Перехрестя Плюс» є платником земельного податку за земельні ділянки, розташовані у Московському районі м. Харкова.

Оскільки з вказаного листа неможливо встановити чи сплачувався ТОВ «Перехрестя Плюс» земельний податок саме за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:043:0065 по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові, Позивачем вказана інформація ГУ ДФС у Харківській області не була врахована при здійсненні розрахунку розміру безпідставно збережених коштів.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З урахуванням положень статей 120, 125 ЗК України та статті 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Перевіряючи застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять докази фіксації трьох різних розмірів площ земельних ділянок: 1) 0,8663 га - площа земельної ділянки, кадастровий номер :02:043:0065, розташованої по просп. Ювілейному, 26 у м. Харкові); 2) 500,6 м2 - розрахована відповідачем площа земельних ділянок під належними йому об`єктами нерухомого майна, розташованими по просп. Ювілейному, 30 у м. Харкові); 3) 0,9270 га (0,8700 + 0,0570) - орієнтовна площа земельних ділянок № 2 та № 3, що планувалися для відведення відповідачу для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом за адресою: просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ, 26 (нині просп. Ювілейний, 26) згідно з пунктом 3.6 Додатку № 1 до рішення Харківської міськради від 25.02.2015 № 1848/15 "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів".

Відповідач застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 вказує, що словосполучення «фактичне використання» розуміється як фактичний розмір земельної ділянки, яку використовує особа.

Але, Відповідач неправильно визначав суть висновку оскільки не взяв до уваги найважливішу тезу у ньому, а саме, що фактичне використання відбувається «земельною ділянкою».

Фраза «фактичне використання», що застосована у висновках Великої Палати Верховного Суду вказує не на фактичний розмір земельної ділянки, а що з урахуванням ст. 181 ЦК України розташування об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці і є фактичним, а не абстрактним використанням земельної ділянки.

Харківська міська рада неодноразово зверталась до господарського суду із позовами до юридичних та фізичних осіб з аналогічним предметом спору де встановлювала площу землі, яку використовували ці особи за допомогою геодезичної зйомки (під будівлею або з урахуванням паркану) та обґрунтовувала розмір землі, як розмір який фактично використовує відповідач.

Касаційний господарський суд у складі Верховного суду за неодноразовим розглядом таких справ (№ 922/3780/17, № 922/536/18, № 922/391/18, № 922/981/18, № 922/902/18) дійшов висновку, що розрахувати розмір орендної плати можливо лише на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а наявність такого витягу вказує на те, що сама земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав.

Враховуючи викладені висновки, стягнення коштів можливе лише за використання земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, у якої визначені межі площа та конфігурація, а не за використання землі, яку фактично використовує особа.

Судом встановлено, що Відповідач є власником нежитлових будівель літ. «Р-1», «М-1», «Н-1».

Також, судом встановлено, що ці будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,8663 га з кадастровим номером :02:043:0065.

З наведеного вбачається, що власник нежитлових будівель літ. «Р-1», «М-1», «Н-1» фактично використовує земельну ділянку з кадастровим номером :02:043:0065, оскільки ці будівлі розташовані на цій ділянці та використовує земельну ділянку площею саме 0,8663 га оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :02:043:0065 сформована площею саме 0,8663 га.

На спростування цих фактичних обставин або обґрунтування своєї позиції що ним використовується саме земельна ділянка, а не абстрактна земля в іншому розмірі з боку Відповідача жодних доказів не надано.

Отже суд не може встановити, що відповідач використовує земельну ділянку іншою ніж 0,8663 га площею, оскільки з боку відповідача не надано, а матеріали справи не містять докази на підтвердження таких фактів.

Натомість судом на підставі доказів, які надала Харківська міська рада та які містяться в матеріалах справи встановлено, що об`єкти нерухомого майна розташовані на сформованій земельній ділянці площею 0,8663 га і як вказав суд касаційної інстанції цю земельну ділянку саме площею 0,8663 га формував для себе сам Відповідач, що спростовує думку відповідача, що не проведення відповідачем будівництва торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом вказує на відсутність доказів використання Відповідачем всією площею спірної земельної ділянки.

Суд відкидає також доводи відповідача про встановлення площі земельної ділянки на підставі протоколу від 28.01.2029, який складено за участі спеціаліста-геодезиста, який зафіксував, що частину площі земельної ділянки використовує ЗАО «АТП-16357» оскільки виникнення земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав відбувається у спосіб визначений ст. 79-1 ЗК України у зв`язку із чим проведення геодезичної зйомки не може вважатися належним доказом розміру земельної ділянки.

Отже, Відповідач помилково ототожнив поняття «фактичне використання земельної ділянки» викладене у висновках Великої Палати Верховного Суду із поняттям «фактичний розмір земельної ділянки» викладене у постановах Касаційного господарського суду у справах № 922/3780/17, № 922/536/18, № 922/391/18, № 922/981/18, № 922/902/18 та не застосував висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у справах № 922/2843/19, № 922/2417/19 та № 922/2845/19 відповідно до яких фактичне використання можливе лише сформованої земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, а не абстрактної землі, незалежно від кількості будівель та їх площі що на ній розташовані.

Також до уваги не беруться посилання відповідача на факти, встановлені у справі № 922/1441/19 та стосується законності прийнятого міською радою рішення про надання ділянки в оренду без процедури проведення земельних торгів. У той час, коли спір у справі № 922/3208/19 стосується стягнення коштів за фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що відповідно до практики ВПВС від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також постанов ВС від 25.02.2020 у справі № 922/748/19, від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2845/19 є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України, для чого встановленню підлягають обставини чи є земельна ділянка, за використання якої звертається стягнення, сформованою як об`єкт цивільних прав та здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку такої земельної ділянки.

Отже, предмет доказування, підстави, фактичні обставини та норми матеріального права, якими регулюються правовідносини у справі № 922/3208/19 та № 922/1441/19 є різними і не є тотожними між собою. Як наслідок, правовий висновок суду у справі № 922/1441/19 юридичного значення для спору у справі № 922/3208/19 не має, оскільки виходить за межі та предмет доказування у рамках застосування ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, позивачем доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами факт безпідставного збереження коштів у результаті використання земельної ділянки комунальної власності відповідачем та правомірність здійснення розрахунку стягуваної суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.09.2016 по 31.08.2019 у сумі 6 191 986,73 грн. за користування земельною ділянкою загальною площею 2,2115 га по просп. Ювілейному, 26 (кадастровий номер :02:043:0065).

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасіу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Суд, також нагадує, що концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 525, 526, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позові задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, код 34755139) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, вул. м-н Конституції, 7, ; за реквізитами: код платежу: 24062200, рахунок: 0002; МФО 899998; : банк: Казначейство України (ЕАП); одержувач: УДКСУ у м. Харкові Харківської області) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати у сумі 6191986,73 грн., а також суму судових витрат в розмірі 92879,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "04" грудня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін