РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2020Справа № 910/6471/20

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс"

про стягнення штрафних санкцій

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Радецька Ю.О.

Представники учасників справи:

від позивача Ковальчук І.В. (згідно витягу з ЄДР);

від відповідача Черненко В.А. (представник за довіреністю б/н від 22.06.2020 року).

В судовому засіданні 26.11.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено, що повне рішення буде складено 10.12.2020 року.

СУТЬ СПОРУ:

08 травня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Міністерства оборони України (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій за порушення умов державного контракту № 403/1/18/78 від 08.10.2018 року в розмірі 5 712 476,80 грн., з них: штрафу - 1 757 418,35 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 35 копійок) та пені - 3 955 058,45 грн. (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятдесят вісім гривень 45 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за державним контрактом № 403/1/18/78 від 08.10.2018 року щодо своєчасної поставки продукції, у зв`язку з чим відповідно до п. 7.2. контракту з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк продукції, пеня у розмірі 0,1% від вартості продукції на яку не надано звітні документи та штраф у розмірі 7% від суми непоставленої в строк продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 року у справі № 910/6471/20 позовну заяву б/н б/д Міністерства оборони України до ТОВ Науково-виробнича компанія "Техімпекс" про стягнення штрафних санкцій залишено без руху, надано Міністерству оборони України строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Міністерству оборони України за адресою: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 079 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 року у справі № 910/6471/20 вручено уповноваженому представнику позивача - 20.05.2020 року.

26 травня 2020 року через відділ діловодства суду від Міністерства оборони України надійшла заява б/н б/д "Про усунення недоліків позовної заяви".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6471/20, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження в закритому судовому засіданні, підготовче засідання призначено на 23.06.2020 року.

В підготовчих засіданнях 23.06.2020 року та 21.07.2020 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 21.07.2020 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 25.08.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/6471/20 до судового розгляду по суті на 17.09.2020 року.

В судових засіданнях 17.09.2020 року та 22.10.2020 року судом оголошувалася перерва.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання у даній справі, призначене на 12.11.2020 року не відбулося, судове засідання призначено на 26.11.2020 року.

В судовому засіданні 26.11.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 року між Міністерством оборони України (надалі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (надалі - відповідач, виконавець) укладено державний контракт № 403/1/18/78 (надалі - контракт), відповідно до п. 1.1. якого, виконавець зобов`язався з дотриманням вимог законодавства виготовити і поставити продукцію спеціального призначення, зазначену у специфікації, що поставляється за державним оборонним замовленням, згідно з додатком 1 до контракту (далі - специфікація), а замовник - прийняти і оплатити продукцію на умовах цього контракту.

Пунктом 2.1. контракту визначено, що орієнтовна ціна продукції становить 155 657 053,68 грн. (по 5 021 195,28 грн.).

Відповідно до п. 3.1. контракту поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється у місці поставки на підставі видаткової накладної з оформленням вантажоодержувачем акту приймання-передачі.

За умовами п. 3.10. контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання сторонами акту приймання - передачі продукції за контрактом.

В п. 3.7. контракту визначено, що прийнята представництвом замовника продукція поставляється виконавцем відповідно до умов DDP на склад замовника згідно з міжнародними правилами тлумачення термінів Інкотермс у редакції 2010 року та передається вантажоодержувачу за адресою, вказаною у специфікації.

У специфікації встановлено, що поставка продукції мала бути здійснена у кількості та у строк до: 10 одиниць продукції - до 01.12.2018; 21 одиниця продукції - до 15.11.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем зобов`язання за державним контрактом № 403/1/18/78 від 08.10.2018 року виконане з порушенням п. 4.1. контракту, оскільки партію продукції у кількості 11 одиниць поставлено із різними термінами прострочення: 5 (п`ять) одиниць продукції відповідно до акту приймання-передачі продукції поставлено 20.11.2019 року із простроченням на 4 дні (з 16 по 19 листопада 2019 року); 3 (три) одиниці продукції відповідно до акту приймання-передачі продукції поставлено 28.12.2019 року із простроченням на 42 дні (з 16 листопада по 27 грудня 2019 року); 1 (одну) одиницю продукції поставлено 27.12.2019 року із простроченням на 41 день (з 16 листопада по 26 грудня 2019 року); 2 (дві) одиниці продукції поставлено 27.02.2020 року із простроченням на 103 дні (з 16 листопада 2019 року по 26 лютого 2020 року), тобто з простроченням визначеного державним контрактом терміну поставки продукції.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що заявлені до стягнення штрафні санкції надмірно великі, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до абзацу 2 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норми частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов державного контракту та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки продукції, зокрема відповідачем були порушені обумовлені в державному контракті строки поставки продукції, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі продукції від 20.11.2019 року, від 27.12.2019 року, 28.12.2019 року та 27.02.2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за державним контрактом, позивачем за порушення термінів постачання продукції нараховано відповідачу штраф у розмірі 1 757 418,35 грн. та пеню у розмірі 3 955 058,45 грн.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 7.2.1. контракту за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожен день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

У разі ненадання виконавцем у зазначений у специфікації термін документів, що підтверджують поставку продукції, або неповернення замовнику різниці коштів з урахуванням індексу інфляції, що були отримані у якості попередньої оплати у строк, визначений п. 2.12, до виконавця застосовують штрафні санкції у розмірі 0,1 відсотка від вартості продукції на яку не надано звітні документи, або суми неповернутих коштів за кожен день прострочення (п. 7.2.2. контракту).

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дії відповідача є порушенням умов державного контракту, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.2.1. державного контракту.

В свою чергу, відповідачем обставини прострочення виконання свого зобов`язання із вчасної поставки продукції не заперечувались, у відзиві відповідач зазначив, що штрафні санкції надмірно великі, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, тому розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 3 946 659,52 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 8398,93 грн. позивачу належить відмовити.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суми штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами контракту та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 757 418,35 грн. штрафу є обґрунтованими.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.

Як унормовано частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, суд, оцінивши в т.ч. з огляду на викладені критерій обставини даної справи не вбачає правових підстав для зменшення штрафних санкцій, за викладених вище обставин.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 5 704 077,87 грн., з них: штрафу - 1 757 418,35 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 35 копійок) та пені - 3 946 659,52 грн. (три мільйони дев`ятсот сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 52 копійки)

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 85 561,22 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (ідентифікаційний код 32499006, адреса: 03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 16) на користь Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) грошові кошти: штрафу - 1 757 418,35 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 35 копійок), пені - 3 946 659,52 грн. (три мільйони дев`ятсот сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 52 копійки) та судовий збір - 85 561,22 грн. (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня 22 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.12.2020р.

Суддя О.В. Котков