ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Справа № 924/115/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі №924/115/20 (суддя Музика М.В., повний текст рішення складено 16.10.2020 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер"

про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 300 000,00 грн.

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі №924/115/20 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 300000 грн. відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що між сторонами наявні правовідносини, які виникли із договору поставки №3Р-536/17Д від 15.09.2017 р. та чинного договору про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018 р. (які існували на момент перерахування спірних у даній справі коштів), заборгованість за яким визнана позивачем у мировій угоді від 17.09.2019 року, затвердженій ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.09.2019 року у справі №924/241/19. Відтак судом встановлено відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України з огляду на недоведеність позивачем "абсолютної" безпідставності набуття відповідачем грошових коштів, перерахованих згідно платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 року.

Місцевий господарський суд також дійшов висновку, що твердження позивача щодо відсутності факту зарахування зустрічних однорідних вимог та вказівку в призначенні платежу "згідно тристороннього договору без ПДВ" не спростовують наявність зобов`язальних правовідносин між сторонами на момент перерахування коштів, що є предметом даного спору, у яких позивач є боржником.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі №924/115/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що суд дійшов помилкового висновку внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що допустимим доказом призначення грошових коштів, що перераховуються є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення платежу та додає, що у платіжному дорученні №1233 від 28.12.2018 р. призначенням платежу позивачем вказано - "згідно трьохстороннього договору без ПДВ". Скаржник також звертає увагу суду на те, що заповнення реквізиту платіжного доручення "призначення платежу" здійснюється виключно платником, водночас, отримувач коштів не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

З огляду на вказане позивачем у платіжному дорученні призначення платежу та те, що доказів укладення між сторонами будь-яких тристоронніх договорів матеріали справи не містять апелянт вважає, що кошти у сумі 300000 грн. є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

Крім того товариство з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" вказує на відсутність в матеріалах справи заяв чи інших документів, що могли б засвідчити зарахування зустрічних однорідних вимог, як елементу зміни підстави та документу вказаних у призначенні платежу платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 р., а також на відсутність будь-якого листування між сторонами щодо уточнення призначення платежу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судове засідання, призначене на 07.12.2020 р., позивач та відповідач не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2017 року між ТОВ "Імперія-Агро" (постачальник) та ТОВ "Балтик-Агро" (покупець) укладено договір поставки №ЗР-536/17Д за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а останній - прийняти та оплатити товар (а.с.79-81).

03.05.2018 року між ТОВ "Імперія-Агро" (первісний кредитор) та ТОВ "Подільський бройлер" (новий кредитор) укладено договір №1023 про відступлення права вимоги, згідно пункту 1.1. якого первісним кредитором передано новому кредитору право грошової вимоги до боржника - ТОВ "Балтик-Агро" на отримання всіх грошових коштів за договором поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 року, в тому числі борг у розмірі 993940,45 грн., а також штрафні санкції, індекс інфляції, річні проценти та інші нарахування відповідно до договорів та вимог законодавства (а.с.82-84).

У листопаді 2018 року відповідач звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовом до ТОВ "Балтик-Агро" про стягнення 1743240,97 грн. заборгованості за договором поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 року, в тому числі 993940,45 грн. основного боргу (а.с.85-87). Ухвалою суду від 08.11.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №924/1029/18 (а.с.88). 06.12.2018 року ухвалою господарського суду Хмельницької області у справі №924/1029/18 позовну заяву ТОВ "Подільський бройлер" до ТОВ "Балтик-Агро" про стягнення 1743240,97 грн. залишено без розгляду за відповідною заявою позивача (а.с.89).

28.12.2018 року ТОВ "Балтик-Агро" перерахувало на рахунок ТОВ "Подільський бройлер" грошові кошти у сумі 300000 грн. із призначенням платежу "згідно трьохстороннього договору без ПДВ", що підтверджується платіжним дорученням №1233 (а.с.41).

У березні 2019 року ТОВ "Подільський бройлер" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Балтик-Агро" про стягнення заборгованості за договором поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 р., яка складається з 993940,45 грн. основного боргу, 377777,29 грн. 3% річних, 354329,44 грн. пені, 204416,32 грн. та 99394,05грн. штрафу (а.с.90-92). Ухвалою суду від 02.04.2019 року відкрито провадження за зазначеною позовною заявою у справі №924/241/19 (а.с.93).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.09.2019 року у справі №924/241/19 затверджено мирову угоду, згідно пункту 1 якої сторони визнають та підтверджують, що узгоджена сторонами сума заборгованості ТОВ "Балтик-Агро" перед ТОВ "Подільський бройлер" за договором про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018p. на момент укладення цієї мирової угоди становить 713940,45 грн. з яких: 693940,45 грн. - сума основного боргу та 20000 грн. - сума процентів річних в порядку ч. 1 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання. Також окремо 50% суми сплаченого позивачем судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, що становить 15223,94 грн., за домовленістю сторін відшкодовує боржник (відповідач) кредитору (позивачу) (а.с.96-98).

Пунктом 1.2. мирової угоди сторони визначили, що суму заборгованості, вказану у п.1.1 цієї угоди, сторони визнають остаточною і визначають як загальний розмір заборгованості боржника (відповідача) перед кредитором (позивачем) у разі укладення та виконання цієї мирової угоди, підписаної сторонами з приводу врегулювання спору по договору про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018 року. При узгодженні суми заборгованості, сторони керуючись взаємними поступками визнають, що позивач відступає від заявлених позовних вимог, а саме: 1) щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 658139,81 грн., з яких згідно заявленого позову: 354329,44 грн. - сума пені; 204416,32 грн. - сума штрафу (п. 7.1.1. Договору); 99394,05 грн. - сума штрафу (п. 7.10. Договору) та 2) частини позовних вимог стосовно стягнення процентів річних в сумі 357777,29 грн. (пункт 1.3. мирової угоди).

Відповідно до пункту 2 мирової угоди, укладаючи цю мирову угоди сторони узгодили, що боржник (відповідач) зобов`язаний сплатити на користь кредитора (позивача) суму заборгованості, вказану у п. 1.1 цієї угоди, у наступні терміни: до 15 листопада 2019 року - 200000 гривень; до 15 серпня 2020 року - 200000 гривень; до 15 грудня 2020 р. - 313940,45; до 30 грудня 2020 р. - 15223,94 грн. в якості компенсації 50% сплаченого позивачем (кредитором) судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру по даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" із вимогою №30-12/7/19 від 30.12.2019 р. про повернення безпідставно набутих грошових коштів, у якій просить у семиденний строк з моменту її отримання повернути помилково перераховані ним згідно платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 р. грошові кошти у сумі 300000 грн. у зв`язку з відсутністю між сторонами договірних відносин. На підтвердження надіслання вимоги позивачем подано опис вкладення у цінний лист на ім`я ТОВ "Подільський бройлер", фіскальний чек АТ "Укрпошта" та поштову накладну 367 (а.с.21-22).

З огляду на відсутність відповіді на вказану вимогу та не повернення коштів, товариство з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" звернулось із позовом до суду про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" безпідставно набутих коштів у розмірі 300000 грн..

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Доводи апеляційної скарги зводяться передусім до того, що матеріали справи не містять доказів укладення між товариством з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" будь-якого тристороннього договору, на виконання якого (як вбачається з призначення платежу) позивачем на рахунок відповідача було перераховано кошти у сумі 300000 грн. згідно платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 року. Тому позивач вважає, що вищевказані грошові кошти є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню відповідно до положень ст.1212 ЦК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони пов`язані між собою договірними правовідносинами щодо сплати позивачем на користь відповідача заборгованості за договором поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 р. у сумі 993940,45 грн. (а також штрафних санкцій, інфляційних втрат, річних процентів та інших нарахувань відповідно до вимог договору та законодавства), що виникли з договору про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018 року. Водночас матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.76-78 ГПК України, що вказували б на розірвання чи визнання недійним такого договору або на його виконання скаржником шляхом погашення боргу.

Колегією суддів встановлено, що перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення №1233 відбулось 28.12.2018 р., тобто після виникнення зобов`язання позивача перед відповідачем за договором про відступлення права вимоги та до погашення ТОВ "Балтик-Агро" заборгованості, про що свідчать відповідна позовна заява ТОВ "Подільський бройлер" (а.с. 90-92), ухвала господарського суду Хмельницької області від 02.04.2019 р. (а.с.93) та мирова угода у справі №924/241/19 (а.с.94-95), затверджена ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.09.2019 р. (а.с.96-98). Таким чином на момент перерахування позивачем грошових коштів існувала правова підстава для набуття їх у власність відповідачем.

З огляду на те, що доказів наявності будь-яких інших договірних чи позадоговірних відносин між сторонами позивачем суду надано не було суд презюмує, що грошові кошти згідно платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 р. були сплачені позивачем на виконання умов договору поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 р. та договору про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018 року.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується те, що відповідач набув майно (грошові кошти) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявлені до стягнення кошти в сумі 300000 грн., які сплачені відповідно до платіжного доручення №1233 від 28.12.2018 р. не можуть бути стягнуті в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно набуті, оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що про сплату позивачем коштів в рахунок часткового погашення заборгованості перед відповідачем та відповідного його зарахування відповідачем, свідчить погодження сторонами у мировій угоді у справі №924/241/19 суми основного боргу у розмірі 693940,45 грн., що на 300000 грн. менше від суми основного боргу (993940,45 грн.) за договором поставки та визначеного у договорі про відступлення права вимоги. Водночас у пункті 1.3. мирової угоди сторонами не погоджено, що позивач відступає від заявлених позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 300000 гривень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо того, що місцевий господарський суд розширив умови затвердженої сторонами мирової угоди в іншій справі №924/241/19 щодо взаємних поступок сторін, віднісши спірні грошові кошти до зобов`язальних правовідносин за мировою угодою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що позивачем у платіжному дорученні вичерпно вказано повну інформацію про платіж та документи (тристоронній договір) на підставі якого перераховуються кошти, а тому отримувач коштів (ТОВ "Подільський бройлер") не вправі самостійно визначати порядок зарахування таких коштів, суд дійшов висновку, що зазначення ТОВ "Балтик-Агро" в платіжному дорученні №1233 від 28.12.2018р. призначення платежу "згідно трьохстороннього договору без ПДВ" не спростовує наявності та не змінює характеру правовідносин між сторонами, що виникли на підставі договору поставки №ЗР-536/17Д від 15.09.2017 р. та договору про відступлення права вимоги №1023 від 03.05.2018 р., за якими позивач є боржником, з огляду на відсутність між ними будь-яких інших договірних чи позадоговірних правовідносин.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).Пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, у свою чергу апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що вирішуючи спір у даній справі, місцевий господарський суд на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи, дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" до товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський бройлер" про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 300 000,00 грн..

Водночас порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено, тому мотиви з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі №924/115/20 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Балтик-Агро" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.