СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Справа № 922/2206/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Склярук О.І.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Єфремова І.В., довіреність від 08.01.2020 року б/н, свідоцтво №1239 від 15.06.2012 року;

третьої особи - Руденко Ю.Г., довіреність №55 від 21.08.2020 року;

1-го відповідача - адвокат Бабич Ю.В., ордер ДН №085885 від 17.08.2020 року, свідоцтво ЗП №002606 від 23.06.2020 року;

2-го відповідача - адвокат Філатов П.А., ордер ХВ №000042 від 27.07.2020 року, свідоцтво №1816 від 16.10.2012 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" - адвоката Бабич Ю.В. (вх. №2952Х/1-18) та апеляційну скаргу представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. (вх. №3134Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2206/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Ємельянова О.О.), повний текст якого складено 12.10.2020 року

за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ

до 1-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", м. Харків

до 2-го відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків

про стягнення 1 539 382,49 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2206/20 позов задоволено; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" та з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 1 539 382, 49 грн., що включає у себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400, 00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 60 667, 20 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 23 126, 40 грн., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10 188, 89 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 11 545, 38 грн. судового збору; стягнуто з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 11 545, 37 грн. судового збору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" - адвокат Бабич Ю.В. (далі - апелянт 1) з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2206/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", Фізичної особи ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення з відповідачів як солідарних боржників 1 539 382,49 грн., що включає у себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400, 00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 60 667, 20 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 23 126, 40 грн., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10 188, 89 грн., а також витрати зі сплати судового збору повністю.

Апелянт 1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Господарський суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи в аспекті повного дослідження: наявності/відсутності факту порушення відповідачем 1 зобов`язань перед ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго"; належного підписання вимоги №01/3974 від 31.01.2020 року; відсутності у вимозі №01/3974 від 31.01.2020 року печатки.

Відповідно до гарантії виконання зобов`язань від 14.01.2019 року №552/19-ГВ, підставою для виплати передбаченої гарантією суми є отримання письмової вимоги бенефіціара у випадку порушенням принципалом зобов`язань за договором.

Згідно розділу V п. 36 постанови Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року №639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", банк - гарант (резидент) отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку, вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Відповідачем 1 не було допущено порушення основного зобов`язання забезпеченого гарантією.

Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису, згідно з карткою із зразками підпису бенефіціара, справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара.

Вимога 01/3974 від 31.01.2020 року підписана фінансовим директором дирекції фінансів Растригіним Д.С., хоча відповідно до наданого позивачем Витягу з ЄДР щодо ПрАТ "Укренерго" правом першого підпису наділені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відтак має місце підписання вимоги неуповноваженою особою.

Позивач, як того вимагає Постанова №639 не перевірив достовірність вимоги в частині повноважень підписанта та безпідставно задовольнив її.

Надіслана позивачу вимога взагалі не містить печатки, хоча сторони її визначили обов`язковою, і той факт, що відповідно до статуту ПрАТ "Укренерго" здійснює свою діяльність без печатки не позбавляє таку особу обов`язку виконувати визначені сторонами умови щодо оформлення письмових вимог, адже ПрАТ "Укренерго" не позбавлено можливості внести зміни до статуту та виготовити печатку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" - адвоката Бабич Ю.В. на рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2206/20; позивачу, третій особі та 2-му відповідачу встановлено строк до 26.11.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "30" листопада 2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

Представник Фізичної особи ОСОБА_1 - адвокат Філатов Ю.В. (далі - апелянт 2) з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 1539382,49 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Апелянт 2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження укладення вказаного договору поруки та взагалі наявність будь-яких відносин між позивачем та апелянтом.

Договір поруки наданий в копії до матеріалів справи та оглянутий в оригіналі в підготовчому засіданні 10.09.2020 року, підписаний не власноручно апелянтом, а механічним шляхом за допомогою факсиміле. Для встановлення обставини саме механічного підпису на договорі, апелянт звертався до господарського суду першої інстанції з клопотанням про призначення технічної експертизи документів, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 10.09.2020 року.

Відмова у призначенні експертизи є необґрунтованою, оскільки посилання суду на статут апелянта як засновника ТОВ "Техностар" та необхідність додаткового доведення його необізнаності про обставини укладення договору банківської гарантії, не узгоджується ані з приписами чинного законодавства України, ані з фактичними обставинами справи.

Апелянт в жодні цивільно - правові відносини з позивачем не вступав, договорів не укладав, зобов`язання з поруки на себе не приймав, про обставини відносин ТОВ "Техностар" з позивачем не обізнаний, про природу походження та обставини створення від його імені договору поруки йому не відомо, матеріали справи не спростовують вказаних тверджень, а самі позовні вимоги є недоведеними.

Господарський суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті доказів з порушенням норм процесуального права (ст. ст. 89, 99, 213 ГПК України), що призвело до неправильного вирішення справи; не застосував норму матеріального права (ч. 3 ст. 207 ЦК України); визнав встановленими обставини наявності відносин поруки між апелянтом та позивачем, хоча вони є недоведеними.

17.11.2020 року на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11239), з додатками в копіях: наказу Міністерства фінансів України №321 від 29.07.2019 року, Статуту ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", довіреності від 21.08.2020 року №55 та доказів направлення відзиву сторонам у справі, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який, разом з додатками, долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що подання бенефіціаром гаранту будь-яких документів на підтвердження порушення принципалом зобов`язань за договором підряду не вимагалось умовами банківської гарантії, а отже виплата гарантом грошової суми бенефіціару за першою письмовою вимогою цілком законна.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.11.2020 року, для розгляду справи суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. на рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

23.11.2020 року на адресу суду від апелянта 2 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№11435), з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 року клопотання представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. на рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі; позивачу, 1-му відповідачу та третій особі встановлено строк до 30.11.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. (вх. №3134Х/1-18) до розгляду на "30" листопада 2020 року, разом з апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" - адвоката Бабич Ю.В. (вх.№2952Х/1-18), об`єднавши скарги в одне провадження; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі зупинено; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

23.11.2020 року, електронною поштою (вх.№3870, вх.№11482) від представника позивача - адвоката Єфремової І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з додатками, в якому остання просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням її у щорічній відпустці з 30.11.2020 року по 07.12.2020 року, яке, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

24.11.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11536), з додатками: доказами надіслання відзиву на апеляційну скаргу сторонам у справі, в якому останній просить апеляційну скаргу ТОВ "Техностар" залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін; відмовити 1-му відповідачу в долученні до матеріалів справи копій: ділового листування 1-го відповідача до ПрАТ "Укренерго", договору №80-4/2647-17 від 20.09.2017 року, Додаткової угоди №3 від 30.10.2018 року, Додатку №32 "Графік виконання робіт" в редакції Додаткової угоди №3 від 30.10.2018 року, який, разом з додатками, долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на таке.

Посилання апелянта 1 на те, що господарським судом першої інстанції не досліджено обставини справи в аспекті повного дослідження питання наявності/відсутності факту порушення 1-м відповідачем зобов`язань перед третьої особи та питання відсутності у вимозі №01/3974 від 31.01.2020 року печатки є недоречними, оскільки предметом спору у справі є стягнення солідарно з боржників фактично сплаченої гарантійної суми, право позивача на отримання якої ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та умовах укладеного між сторонами договору про надання банківської гарантії від 14.01.2019 року. Уклавши відповідний договір про надання банківської гарантії, 1-й відповідач взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати його умови. Матеріали справи свідчать про те, що позивач, на виконання умов договору про надання банківської гарантії двічі звертався до 1-го відповідача з вимогами про відшкодування гарантійної суми, втім 1-й відповідач не направив жодної відповіді.

26.11.2020 року на адресу суду від представника третьої особи - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги (вх.№11671), в якому останній просить відкласти розгляд справи, у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні в Сумському апеляційному суді у справі №587/2173/20, яке долучено до матеріалів справи.

27.11.2020 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх.№11689), які долучено до матеріалів справи, в обґрунтування яких вказує на те, що рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2020 року у справі №922/1346/20 за позовом ПрАТ Національна енергетична компанія "Укренерго" до ТОВ "Техностар" про стягнення 29378913,38 грн. було відмовлено у задоволенні позову; відмовляючи у задоволенні позову суд фактично констатував, що 1-й відповідач не припускався протиправного порушення зобов`язань за договором від 20.09.2017 року №80-4/2647-17.

27.11.2020 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про призначення судової технічної експертизи документів (вх.№11716), в якому останній просить призначити у справі судову технічну експертизу документів, поставити перед експертом питання: "Яким чином виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на 1-му, 2-му та 3-му (в двох місцях) аркушах договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року (за допомогою технічних засобів чи писальним приладом)?"; проведення експертизи доручити експертам Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса; визначити необхідним для проведення експертизи оригінал договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року; провадження на час проведення експертизи зупинити, яке долучено до матеріалів справи.

27.11.2020 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Єфремової І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№11723), в якому остання просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з її перебуванням у щорічній відпустці з 30.11.2020 року по 07.12.2020 року, яке долучено до матеріалів справи.

У судове засідання 30.11.2020 року представники позивача та третьої особи не з`явились.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи необхідність огляду в судовому засіданні оригіналу договору поруки №552/19-ГВ-5 від 14.01.2019 року, укладеного між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та ОСОБА_1 для вирішення клопотання щодо призначення у справі судової технічної експертизи документів, оголошено перерву у розгляді справи до "09" грудня 2020 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; позивачу - Акціонерному товариству "Банк інвестицій та заощаджень" ухвалено надати оригінал договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року, укладеного між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні; попереджено представника Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" - адвоката Єфремову І.В., що при зловживанні в подальшому нею процесуальними правами, до неї можуть бути застосовано заходи процесуального примусу, передбачені ст. 132 ГПК України та роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

08.12.2020 року на адресу суду від третьої особи надійшли додаткові заперечення на додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№12222), в яких останній вважає апеляційну скаргу та додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню, які долучено до матеріалів справи, в обґрунтування яких вказує на те, що предметом спору у справі №922/2206/20 є стягнення солідарно з боржників - 1-го та 2-го відповідачів заборгованості за договором банківської гарантії, а отже встановлення судом факту порушення 1-м відповідачем зобов`язань за договором підряду від 20.09.2017 року №80-4/2647-17 не є предметом спору.

08.12.2020 року на адресу суду від Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" надійшло клопотання (вх.12211) про його участь в судовому засіданні, призначеному на 09.12.2020 року о 10:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", в якому останній просив надати можливість участі у судовому засіданні представнику ОСОБА_5 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon". До вказаного клопотання позивачем надано: оригінал договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року, докази направлення клопотання сторонам у справі та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 року задоволено клопотання Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" про участь в судовому засіданні, призначеному на 09.12.2020 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів його представника - Єфремової І.В.; судове засідання у справі призначене на 09.12.2020 року о 10:30 год. ухвалено провести за участі особи, уповноваженої діяти від імені Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" - Єфремової І.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У судовому засіданні 30.11.2020 року та 09.12.2020 року представники апелянта 1 та апелянта 2 підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, просили їх задовольнити.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні 09.12.2020 року проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши клопотання 2-го відповідача про призначення у справі судової технічної експертизи документів (вх.№11716 від 27.11.2020 року), дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває в провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За змістом ч. 2 ст. 98 ГПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій зазначаються, зокрема: підстави та мотиви призначення судової експертизи.

Формулювання питань, які ставляться перед експертом, повинно, як правило, здійснюватися з урахуванням науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень і атестованих експертних методик, у яких зазначаються питання, на вирішення яких спрямовані ці методики та реєстр яких ведеться Міністерством юстиції України.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Так, 2-й відповідач в обґрунтування вказаного клопотання вказує про те, що обставина підписання договору поруки за допомогою технічного засобу має значення для справи, оскільки за умови її встановлення може бути надана оцінка відносинам позивача і 2-го відповідача в контексті положень ч. 3 ст. 207 ЦК України, а для встановлення даної обставини необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, самостійно отримати висновок експерта 2-й відповідач не може, оскільки єдиний існуючий екземпляр договору поруки знаходиться у позивача.

Згідно з наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є засновниками (учасниками та кінцевими беніфіціарами) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар".

А отже, ОСОБА_1 (відповідач 2) є засновником (учасником та кінцевим беніфіціаром) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження необізнаності його у викладених у клопотанні обставин.

Разом з тим, предметом спору у даній справі є солідарне стягнення як солідарних боржників заборгованості за основним зобов`язанням (фактично сплаченої гарантійної суму) відповідно до умов договору про надання банківської гарантії №552/19-ГВ від 14.01.2019 року та договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року, а не встановлення обставин щодо визнання договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року недійсним або неукладеним.

Таким чином, оскільки питання щодо встановлення обставин щодо визнання договору поруки недійсним або неукладеним не входить до предмета доказування у даній справі, 2-м відповідачем не обґрунтовано доцільність проведення судової технічної експертизи та зупинення провадження у справі, а також не визначено конкретних підстав для проведення такої експертизи, і відповідно, для зупинення провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянта 1, апелянта 2, позивача та третьої особи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Позивач посилається на таке.

14.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (позивач, гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" (відповідач 1, принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ, відповідно до умов якого гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору, а саме: договору, укладеного між принципалом та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (беніфіціар) (п.1.1. договору).

Гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання договору № 552/19-ГВ на суму 1 445 400, 00 грн., яка є невід`ємною частиною цього договору, права та обов`язки за якою не можуть бути передані іншій особі.

У п.1.2. договору сторони погодили, що строк дії гарантії до 15.03.2020 року включно.

Пунктом 2.1. договору, сторони погодили, що за надання гарантії принципал повинен у строк до 21.01.2019 року сплатити на рахунок гаранта винагороду у розмірі 43 362, 00 грн.

Належне виконання принципалом зобов`язань по цьому договору забезпечується: неустойкою, передбаченою цим договором; порукою ОСОБА_1 (пункт 2.2.договору).

Згідно гарантії виконання зобов`язання №552/19-Гв від 14.01.2019 року, ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" проінформовано про те, що ТОВ "Техностар" та ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" підписали додаткову угоду № 3 від 30.10.2018 року на продовження терміну дії договору № 80-4/2647-17 від 20.09.2017 року по закупівлі, а також те, що в забезпечення виконання принципалом своїх зобов`язань за договором, що надалі іменується "Основне зобов`язання", повинна бути надана безумовна, безвідклична банківська гарантія, на користь беніфіціара у розмірі, що складає 5% відсотків від суми договору.

ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень", цим безумовно, тобто за першою вимогою беніфіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити беніфіціару протягом 5 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги беніфіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, у розмірі 1 445 400, 00 грн. у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

14.01.2019 року між ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" (позивач, кредитор/гарант) та ОСОБА_1 (відповідач 2, поручитель) укладено договір поруки № 552/19-ГВ-П, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором/гарантом за неналежне виконання ТОВ "Техностар" взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року, а саме: протягом 2 банківських днів з моменту сплати кредитором/гарантом грошових коштів за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань № 552/19-ГВ на вимогу беніфіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від кредитора/гаранта відповідно/ вимоги, відшкодовує кредитору/гаранту у повному обсязі усі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступним): а) суми, фактично сплачені кредитором/гарантом беніфіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією, у межах загальної суми відповідальності кредитора/гаранта за гарантією, що складає 1 445 400, 00 грн.; б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судові витрати, понесені кредитором/ гарантом за гарантією (п.1.1. договору).

За п. 1.2. договору, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі.

У п.2.1. договору сторони погодили, що кредитор/гарант набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що випливає із договору гарантії при умови, якщо у встановлений договором гарантії строк виконання боржником/принципалом зобов`язання не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання боржником/принципалом.

За змістом п. 2.2. договору, поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора/гаранта про невиконання боржником/принципалом зобов`язань і необхідності їх виконати поручителем.

Позивач вказує на те, що 11.02.2020 року від ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке є правонаступником Державного підприємства надійшла вимога про сплату коштів за банківською гарантією від 14.01.2019 року №552/19-ГВ, у якій останній вказував на те, що принципалом порушено термін виконання етапів робіт за договором, внаслідок чого не виконані обсяги роботи передбачені графіком виконання робіт на 2019 рік, у зв`язку з чим, вимагало сплатити суму у розмірі 1 445 400, 00 грн.

13.02.2020 року позивачам (гарантом) на адресу відповідача 1 (принципала) було направлено повідомлення-вимога (вих.№ 03-9/02/790) про отримання письмової вимоги по банківській гарантії від 14.01.2019 року № 552/19-ГВ беніфіціара та про сплату гаранту гарантійної суми.

12.05.2020 року позивачем (гарантом) на адресу відповідача 2 (поручителя) направлена вимога (вих. №05-1/04/3460 про відшкодування гаранту фактично сплаченої гарантійної суми по гарантії виконання зобов`язань №552/19-ГВ від 14.01.2019 року на виконання договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року та договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року, у якій останній зазначав, що 03.03.2020 рок на адресу відповідача 1 (принципала) направлено вимогу, яка принципалом задоволена не була.

Гарант вимагав від поручителя - ОСОБА_1 відшкодування заборгованості у розмірі 1 445 400, 00 грн., що становить фактично сплачену гарантійну суму, яка не сплачена (не відшкодована) принципалом, у разі несплати вказаної суми у зазначені строки, поручитель буду нести відповідальність передбачену пунктом 3.1. договору поруки, а також чинним законодавством України, а гарант буде змушений звернутися до суду та вимагати відшкодування фактично сплаченої за гарантією суми, пені, судові витрати, індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, у порядку статті 624 ЦК України.

Вказані вище вимоги залишені відповідачем 1 та відповідачем 2 без задоволення.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути як з солідарних боржників з 1-го та 2-го відповідачів 1 539 382, 49 грн., що включає у себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400, 00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 60 667, 20 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 23 126, 40 грн., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10 188, 89 грн.

01.10.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №639 (далі - Положення №639), гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

У відповідності до ч. 1, 2, 3 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно з ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

З договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року слідує, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору, а саме: договору, укладеного між принципалом та ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" (беніфіціар).

ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень", цим безумовно, тобто за першою вимогою беніфіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити беніфіціару протягом 5 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги беніфіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, у розмірі 1 445 400, 00 грн. у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Отже, з умов гарантії та положень чинного законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом (відповідачем 1) зобов`язання за договором та направлення письмової вимоги.

За матеріалами справи, 11.02.2020 року позивачем отримано вимогу вх. № 1196 від ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке є правонаступником ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" про сплату коштів за банківською гарантією від 14.01.2019 року №552/19-ГВ, у якій останній вказував на те, що принципалом порушено термін виконання етапів робіт за договором, внаслідок чого не виконані обсяги роботи передбачені графіком виконання робіт на 2019 рік, у зв`язку з чим, вимагав сплатити суму у розмірі 1 445 400, 00 грн.

Отже, гарант взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання протягом п`яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги сплатити бенефіціару суму у розмірі 1 445 400, 00 грн.

13.02.2020 року позивачам (гарантом) на адресу відповідача 1 (принципала) було направлено повідомлення-вимога (вих. №03-9/02/790) про отримання письмової вимоги по банківській гарантії від 14.01.2019 року №552/19-ГВ беніфіціара та про сплату гаранту гарантійної суми.

Позивачем повідомлення-вимога (вих. № 03-9/02/790) була направлена на юридичну адресу відповідача 1, яку останнім було отримано 28.02.2020 року, про що свідчить витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта".

У зв`язку з невиконанням відповідачем 1 (принципалом) вимог щодо відшкодування фактично сплаченої за гарантією суми у розмірі 1 445 400, 00 грн. позивачем (гарантом) 12.05.2020 року на адресу відповідача 2 (поручителя) направлено вимогу (вих. № 05-1/04/3460 про відшкодування гаранту фактично сплаченої гарантійної суми по гарантії виконання зобов`язань № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року на виконання договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року та договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року.

Вказана вимога, була направлена позивачем на адресу вказану у договорі поруки, а саме: 61064, м. Харків, вул. Пермська, буд. 23, кв. 32, яка згідно витягу з офіційного сайту "Укрпошти" за номером поштового відправлення 129 була повернута за зворотною адресою.

З матеріалів справи слідує, що відповідач 2 заперечує проти отримання вимоги № 05-1/04/3460 від 12.05.2020 року, у зв`язку з тим, що відповідач 2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2015 року (знятий з реєстрації).

Господарський суд першої інстанції вірно не прийняв вказані заперечення відповідача 2, оскільки відповідно до п. 2.5. договору поруки, поручитель зобов`язаний своєчасно сповістити кредитора/ гаранта про зміну своєї адреси. У випадку не надання інформації щодо зміни адреси, вказаної у цьому договорі, направлення на таку адресу повідомлення кредитора/гаранта буде вважатися зробленим належним чином.

Доказів на підтвердження факту не отримання вимоги відповідачем 2 та доказів щодо повідомлення гаранта, у підтвердження виконання п. 2.5. договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.01.2020 року, матеріали справи не містять.

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст. 554, ч. 1, 2 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

Господарським судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів на підтвердження сплати принципалом (відповідачем 1) гаранту (позивачу) суми гарантійного забезпечення (відшкодування фактично сплаченої за гарантією) суми у розмірі 1 445 400, 00 грн. протягом 2 банківських днів з моменту сплати кредитором/гарантом з моменту сплати кредитором/гарантом грошових коштів за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань №552/19-ГВ на вимогу беніфіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від кредитора/гаранта відповідно/вимоги, відшкодовує кредитору/гаранту у повному обсязі усі витрати (п. 3.4.1 договору про надання банківської гарантії) та поручителем (відповідачем 2) не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора/гаранта про невиконання боржником/принципалом зобов`язань і необхідність їх виконання поручителем ( п. 2.2. договору поруки) та вимог, матеріали справи не містять та обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 суми у розмірі 1 445 400, 00 грн.

А отже, аргументи апелянта на те, що відповідачем 1 не було допущено порушення основного зобов`язання забезпеченого гарантією, не приймаються, з підстав викладених вище.

Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідача - 1 та відповідача - 2, 3% річних у розмірі 10 188, 89 грн. за період з 16.03.2020 року по 09.06.2020 року та інфляційних втрат у розмірі 23 126, 40 грн. за період з 16.03.2020 року по 31.05.2020 року, колегія суддів вказує на таке.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних у розмірі 10 188, 89 грн. за період з 16.03.2020 року по 09.06.2020 року та інфляційні втрати у розмірі 23 126, 40 грн. за період з 16.03.2020 року по 31.05.2020 року, за допомогою калькулятору "ЛІГА.ЗАКОН", колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що нарахування здійснено вірно, з відповідністю положенням чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідача - 1 та відповідача - 2 пені у розмірі 60 667, 20 грн. за період з 16.03.2020 року по 09.06.2020 року, колегія суддів вказує таке.

У п.4.2. договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року сторони погодили, що у разі порушення принципалом строків відшкодування гаранту витрат по гарантії, передбачених пунктом 3.4.1. договору, принципал сплачує гаранту пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованість за кожен день прострочення.

За змістом п. 1.2. договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.01.2019 року, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник/принципал і поручитель відповідають перед кредитором/гарантом як солідарні боржники.

Згідно зі ст. ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Перевіривши правильність нарахованої позивачем пені у розмірі 60 667, 20 грн. за період з 16.03.2020 року по 09.06.2020 року за допомогою калькулятору "ЛІГА.ЗАКОН", колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідні нарахування здійснено вірно.

Аргументи апелянта 1 щодо того, шо господарський суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи в аспекті повного дослідження: наявності/відсутності факту порушення відповідачем 1 зобов`язань перед ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго"; належного підписання вимоги №01/3974 від 31.01.2020 року; відсутності у вимозі №01/3974 від 31.01.2020 року печатки, не приймаються, з огляду на таке.

Так, предметом розгляду справи №922/2206/20 є стягнення солідарно з відповідачів як солідарних боржників т на користь позивача заборгованості у сумі 1 539 382, 49 грн., що включає у себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400, 00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 60 667, 20 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 23 126, 40 грн., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10 188, 89 грн.

Право позивача на отримання відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та умовах укладеного між позивачем та 1-м відповідачем договору про надання банківської гарантії.

За умовами п. 3.4.1. договору про надання банківської гарантії, зокрема, гарант зобов`язується протягом двох банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії, на вимогу бенефіціара та отримання від гаранта відповідної вимоги відшкодувати гаранту у повному обсязі всі витрати.

Отже, підписавши договір про надання банківської гарантії, 1-й відповідач взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати умови укладеного між сторонами договору, а наявність або відсутність печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Аргументи апелянта 2 на те, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження укладення договору поруки та взагалі наявність будь-яких відносин між позивачем та апелянтом є необґрунтованими та не приймаються, оскільки предметом спору у даній справі є солідарне стягнення як з солідарних боржників заборгованості за основним зобов`язанням (фактично сплаченої гарантійної суму), а питання щодо встановлення обставин щодо визнання договору поруки недійсним або неукладеним не входить до предмета доказування у даній справі.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме у розмірі 1 539 382, 49 грн., що включає у себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400, 00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 60 667, 20 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 23 126, 40 грн., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10 188, 89 грн.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянтам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянтам була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" - адвоката Бабич Ю.В. (вх. №2952Х/1-18) та апеляційну скаргу представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Філатова Ю.В. (вх. №3134Х/1-18) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2206/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.12.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук