Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/703/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю:

представника позивача - Ярош В.В., ордер №1003590 від 18.06.2020;

представника відповідача - Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест": Косигін С.В. ( в порядку самопредставництва (контракт від 26.09.2018)

Державний реєстратор: Гриценко Н.М., посвідчення №1092 від 01.08.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного вищого навчального закладу "Інститут підприємництва та сучасних технологій"

до 1. Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест"

2. Державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Наталії Миколаївни

3. Департаменту реєстрації Житомирської міської ради

про скасування рішення державного реєстратора і запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

Процесуальні дії по справі.

Приватний вищий навчальний заклад "Інститут підприємництва та сучасних технологій" звернувся до суду з позовом до Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест", державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Наталії Миколаївни, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про:

- скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Гриценко Наталії Миколаївни від 18 березня 2020 року, індексний номер: 51684875 про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності за Приватною юридичною фірмою "Центр юридичної допомоги "Дігест" (ідентифікаційний номер 31231980) на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомир загальною площею 3037 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- скасування запису про право власності від 16 березня 2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 36000050 в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, вчинений на підставі рішення державного реєстратора Гриценко Наталії Миколаївни від 18.03.2020р., індексний номер: 51684875, про реєстрацію права власності за Приватною юридичною фірмою "Центр юридичної допомоги "Дігест" (ідентифікаційний код: 31231980) на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомирі загальною площею 3037 кв. м. на підставі іпотечного договору серії та номер: 15310/1027, виданого 19.08.2008 р. приватним нотаріусом Житомирського МНО Житомирської області Сєтаком В. Я. та договору про відступлення прав за Іпотечним договором серії та номер: 199, виданого 24.01.2018р. приватним нотаріусом Київського МНО Київської області Скульською Т.А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою суду від 23.06.2020р. позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не дотримано приписів п.4 ч.3 ст. 162 ГПК України , а саме не зазначено, які саме вимоги пред`являються до відповідача 1 та відповідача 3, оскільки резолютивна частина позовної заяви містить вимоги лише до відповідача - Державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Наталії Миколаївни.

У заяві про усунення недоліків позову позивач вказав, що права позивача були порушені діями ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" та державного реєстратора Гриценко Н.М., а саме протиправним позбавленням позивача права власності на його майно.

Зазначає, що Департамент реєстрації, працівником якого є державний реєстратор Гриценко Н.М., також є належним відповідачем у справі, оскільки його реєстратор діяла не як самостійний суб`єкт, а як працівник департаменту, до якого зверталася ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест".

Ухвалою від 01.07.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначив судове засідання на 30.07.2020р.

14.07.2020р. від державного реєстратора Гриценко Наталії Миколаївни надійшов відзив на позовну заяву (а.с.71-72).

14.07.2020р. від ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.74-75).

Ухвалою суду від 30.07.2020р. оголошено перерву в судовому засіданні до 10.08.2020р.

Ухвалою суду від 10.08.2020р. відкладено підготовче судове засідання на 23.09.2020р.

Ухвалою суду від 23.09.2020р. відкладено підготовче судове засідання на 07.10.2020р.

Ухвалою суду від 07.10.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №906/703/20 до судового розгляду по суті на 29.10.2020р.

У зв`язку з перебуванням судді Сікорської Н.А. з 20.10.2020р. на лікарняному судове засідання 29.10.2020р. не відбулось.

Ухвалою суду від 06.11.2020р. розгляд справи призначено на 23.11.2020р.

В судовому засіданні 23.11.2020р. оголошено перерву до 01.12.2020 року.

30.11.2020р. від Державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Н.М. надійшло уточнення до відзиву на позовну заяву (а.с.143-154).

У судовому засіданні 01.12.2020р., відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані наступним:

19.08.2008р. між АКБ "Форум" та позивачем було укладено іпотечний договір №15309, за яким банку передано в іпотеку будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомирі загальною площею 3037,00 кв.м. в забезпечення виконання основного зобов`язання боржником ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.08.2008р. № 0075/08/52-CLNv та додаткових угод до нього.

24.01.2019р. між ПАТ "Банк Форум" та ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" укладено договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 19.08.2008р. та іпотечним договором від 19.08.2008р.

16.03.2020р. державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Н.М. зареєстровано право власності ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомирі, загальною площею 3037 кв.м.

Позивач вказав, що запис про державну реєстрацію права від 16.03.2020р. та рішення держреєстратора від 18.03.2020р. відбулися при зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборонах відчуження майна позивача, податковій заставі та з порушенням вимог законодавства в частині неможливості одночасного застосування судового і позасудового способів реалізації прав іпотекодержателя на іпотечне майно.

Зазначено, що у Корольовському районному суді м. Житомира перебуває справа №296/352/12-ц за позовом ПАТ "Банк Форум" про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПВНЗ "Інститут підприємництва та сучасних технологій" заборгованості по кредитному договору №0075/08/52-CLNv від 19.08.2008р. в сумі 168668,30 доларів США та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору №0075/08/52-CLNv від 19.08.2008 р. з додатковими угодами до нього від 04.12.2008 р. №1 та від 30.10.2009 р. №2 в частині, що позичальником є ОСОБА_1 , і переведення прав та обов`язків позичальника за цим договором на ПВНЗ "Інститут підприємництва та сучасних технологій".

Заявою від 12.02.2018р. ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" звернулась до Корольовського районного суду із заявою про заміну первісного позивача - ПАТ "Банк Форум", уточнила позовні вимоги та просила, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлю навчального корпусу по АДРЕСА_1 відповідно до п.6.5 Іпотечного договору від 19.08.2008 та ст.ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку".

Позивач зазначив, що протокольною ухвалою від 13.02.2018р. у справі № 296/352/12-ц проведено заміну позивача - ПАТ "Банк Форум" на належного позивача - ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест". На момент зверненя до суду рішення у справі не винесено.

Позивач наголосив, що ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, пред`явивши вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до п. 5.4 Розділу 5 договору іпотеки від 19.08.2008 р.

До того ж, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.02.2019 у справі № 296/10107/18, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15.05.2019, відмовлено ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" у задоволенні позову до приватного нотаріуса Житомирського МНО Кузьміної Л.Л. про скасування постанови про реєстрацію правочину з відчуження іпотечного майна.

Позивач вважає, що в справі № 296/10107/18 встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, оскільки обидві інстанції вказали, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку застосування положень розділу 6 Іпотечного договору від 19.08.2008 виключається, так як у розділі 6 передбачені інші способи задоволення вимог іпотекодержателя виключно у позасудовому порядку.

За таких обставин, позивач звільнений від доказування обставин незаконності застосування ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" одночасно двох способів реалізації його прав іпотекодержателя на майно позивача в судовому та позасудовому порядку.

Другою підставою звернення до суду з позовними вимогами позивач зазначає наступне.

Судовими рішеннями у справі № 296/10107/18 встановлено, що оскільки предмет іпотеки перебуває у податковій заставі, а також на нього накладено арешт, то іпотекодержатель позбавляється права задовольнити свої вимоги шляхом позасудового врегулювання , тобто отримати іпотечне майно у власність або ж від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору доручення.

Оскільки мають місце зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" не являється фінансовою установою, тому державний реєстратор згідно п. 6 ч. 1 та п.7 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" повинна була відмовити ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" у державній реєстрації прав.

ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" у відзиві на позовну заяву заперечило проти доводів та вимог позивача (а.с.74-75).

Вказує, що склад учасників справ №296/352/12, №296/10107/18, на які посилається позивач, та справи №906/703/20 відрізняється.

Також різними є обставини та правові підстави позовів у цих справах, а тому, позивач безпідставно вказує, що не підлягають доказуванню обставини, які встановлені у вищевказаних справах.

Зазначає, що твердження позивача про застосування відповідачем 1 судового способу задоволення своїх вимог за договором іпотеки є безпідставним, оскільки справа №296/352/12 знаходиться на стадії підготовчого провадження.

Нормами права, які регулюють право ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" на реєстрацію права власності на іпотечне майно є ст.ст. 3, 37 Закону України "Про іпотеку", ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.61 Постанови КМ України від 25.12.2015р. №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, відповідач 1 не заперечив та визнав той факт, що ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" не являється фінансовою установою. Але реєстратор не мав право здійснити реєстрацію прав, оскільки обтяження щодо предмета іпотеки були зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Державний реєстратор Гриценко Н.М. у відзиві на позов, посилаючись на приписи п. 61 Постанови КМ України від 25.12.2015р. №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.7 ч.4 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч.7 ст.3 Закону України "Про іпотеку", вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими та просила відмовити в їх задоволенні (а.с.71-72).

В уточненні до відзиву державний реєстратор навела заперечення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та зазначила, що реєстраційні дії були проведені нею правомірно у відповідності з вимогами чинного законодавства (а.с.143-154).

Відповідно до ст.42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст.233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.08.2005р. будівля навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомирі загальною площею 3037,00 кв.м. була зареєстрована за Приватним вищим навчальним закладом "Інститут підприємництва та сучасних технологій" (а.с.49).

19.08.2008 року між АКБ "Форум" та Приватним вищим навчальним закладом "Інститут підприємництва та сучасних технологій" укладено іпотечний договір №15309, за яким банку передано в іпотеку будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомирі загальною площею 3037,00 кв.м. в рахунок виконання основного зобов`язання боржником ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.08.2008р. №0075/08/52-CLNv та додаткових угод до нього (а.с.15-19, 109-110).

Згідно п. 5.4 розділу 5 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Розділом 6 іпотечного договору сторони погодили застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя.

У п 6.3 договору сторони вказали, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом:

- передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання кредитного договору у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку",

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно п.6.4 договору, у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

24.01.2018р. між ПАТ "Банк Форум" та Приватною юридичною фірмою "Центр юридичної допомоги Дігест" укладено договір №958-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором від 19.08.2008 (а.с.17-19).

Також, 24.01.2018р. між ПАТ "Банк Форум" та Приватною юридичною фірмою "Центр юридичної допомоги Дігест" укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 19.08.2008р. (а.с.20-21, 111-112).

Пунктом 1.2 зазначеного договору сторони погодили, що новий іпотекодержатель набуває право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку, визначеному договором іпотеки та Законом України "Про іпотеку", задоволення своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків тощо), які випливають з кредитного договору та/або договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного в п.1.4 договору.

16.03.2020р. державним реєстратором Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гриценко Н.М. проведено реєстрацію права власності Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги Дігест" на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомирі, загальною площею 3037 кв.м.

Підстава для реєстрації права власності іпотечний договір №15309, виданий 19.08.2018р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.В.; договір про відступлення прав за іпотечним договором №199, виданий 24.01.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А.

Підстава для внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51684875 від 18.03.2020р.

Позивач, вважає, що реєстрація права власності на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомирі, загальною площею 3037 кв.м., за ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" порушує його права як власника вказаного майна, тому звернувся до суду для захисту свого права.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що Приватна юридичною фірмою "Центр юридичної допомоги "Дігест" статус іпотекодержателя за договором іпотеки від 19.08.2008р. набула на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором від 24.01.2018р., укладеним з ПАТ "Банк Форум".

Відповідно до пункту 6.4 розділу 6 договору іпотеки у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Скориставшись своїм правом, обумовленим в іпотечному договорі ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест", 16.03.2020 звернувся до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради із заявою, реєстраційний номер 38965678 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлю за адресою м. Житомир, бульвар Шкільний, 7 (а.с. 107).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 визначено необхідні документів, що подаються для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки,

Перелік документів, поданих відповідачем 1 разом із заявою №38965678, вказано у Картці прийому заяви № 204196334, яка була прийнята державним реєстратором Харченко А.В. (а.с. 113).

Копії документів, які були подані відповідачем 1 державному реєстратору із заявою про державну реєстрацію права власності, додані до матеріалів справи та оглянуті в судовому засіданні судом (а.с. 109-112, 145-154).

16.03.2020р. державним реєстратором Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гриценко Н.М. на підставі іпотечного договору №15309 та договору про відступлення прав за іпотечним договором №199 проведено державну реєстрацію права власності Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест" на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомирі, загальною площею 3037 кв.м.

Запис про право власності внесено на підставі рішення державного реєстратора прав Гриценко Н.М. № 51684875 від 18.03.20210 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, а саме:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Як наголошувалось вище, позивач вважає, що державна реєстрація права власності не могла бути проведена, оскільки в державному реєстрі містяться записи про реєстрацію обтяження речових прав на майно.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2020р., договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 19.08.2008р. та зареєстровано в реєстрі за №15309.

Одночасно нотаріусом була накладена заборона відчуження нерухомого майна - будівлі навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомир, та зареєстрована в реєстрі за №15310/1027.

29.10.2014р. державним реєстратором Житомирського МУЮ Савчук Д.О. зареєстровано обтяження - податкову заставу (запис №7510308) будівлі навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м. Житомирі, на підставі акту опису майна №13 від 04.08.2014р. Житомирської ОДПІ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2020р. (а.с.10-14).

30.09.2016р. державний реєстратор Корольовського ВДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області Галіцька М.Ю. зареєструвала обтяження - арешт (запис №16677230) вказаної будівлі навчального корпусу на підставі постанови Корольовського ВДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 30.09.2016р.

Відповідно до п. 7 частини 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яким доповнено частину четверту статті 24 згідно із Законом України від 03.07.2018 р. N 2478-VIII, який введено в дію з 04.02.2019 р., відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33 - 38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем;

Згідно з п. 2. Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2478-VIII від 03.07.18, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Слід зазначити, що постановою КМ України "Про внесення зміни до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 26 лютого 2020р. №189 (набрала чинності 06.03.2020р.) викладено в новій редакції п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127.

Зокрема, доповнено його абзацом такого змісту "Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем."

Тобто, відбулася зміна законодавства, яка лібералізує правовідносини іпотеки і встановлює чіткий пріоритет позиції іпотекодержателя по відношенню до всіх інших кредиторів.

З огляду на викладене, твердження позивача, що накладені арешт та податкова застава на все нерухоме майно позивача унеможливлювали здійснення державної реєстрації прав, є безпідставним.

Судом враховано, що обтяження - арешт та застава були накладені після державної реєстрації іпотеки, тому у відповідності до п.7 ч.4 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" це не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

За приписами ч.5 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Гриценко Н.М. від 18 березня 2020 року, індексний номер: 51684875, про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності за ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" на будівлю навчального корпусу по провулку Шкільному, 7 у м.Житомир реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, є законним і обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування.

Безпідставними є доводи позивача, з посиланням на ч.4 ст.75 ГПК України, про звільнення його від доказування обставин незаконності застосування ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" одночасно двох способів реалізації його прав іпотекодержателя, оскільки суди при розгляді справи №296/10107/18 дійшли висновку, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку застосування положень розділу 6 Іпотечного договору від 19.08.2008р. виключається.

Так, з рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19.02.2019р. у справі №296/10107/18, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15.05.2019р., вбачається, що судом відмовлено у задоволенні позовної заяви ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2018 року приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кузьміної Л.Л., про відмову позивачеві у посвідченні договору купівлі-продажу будівлі навчального корпусу за адресою: м.Житомир, пров. Шкільний, 7 у зв`язку з тим, що зазначена будівля перебуває під податковою заставою з 29.10.2014 року, реєстраційний запис №7510308 та під арештом з 30.09.2016 року накладеним Корольовським ВДВС Житомирського ГТУЮ, реєстраційний запис №16677230.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Співвставивши обставини, які були встановленні судами у справі №296/10107/18, з справою №906/703/20, на відповідність критеріям, закріпленим у ч.4 ст.75 ГПК України, суд зазначає, що зазначені судові рішення прийняті за інших обставин та іншої доказової бази, ніж у даній справі.

Предметом дослідження у справі №296/10107/18 було встановлення законності/незаконності винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу будівлі навчального корпусу за адресою: м.Житомир, пров. Шкільний, 7.

Суд звертає увагу, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії була винесена 03.10.2018 року і суди, вирішуючи спір у справі №296/10107/18, керувалися законодавством чинним на вказану дату.

Зокрема, ч.4 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на вказану дату не містила п.7, яким було доповнено частину четверту статті 24 згідно із Законом України від 03.07.2018 р. N 2478-VIII, який введено в дію з 04.02.2019 р..

Таким чином, при вирішенні справ №296/10107/18 та №906/703/20 застосуванню підлягають норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в різних редакціях в залежності від дати виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів позивача, що ПЮФ "Центр юридичної допомоги Дігест" розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку в рамках судової справи №296/352/12, що унеможливлює застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває справа №296/352/12-ц за позовом ПАТ "Банк Форум" про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПВНЗ "Інститут підприємництва та сучасних технологій" заборгованості по кредитному договору №0075/08/52-CLNv від 19.08.2008р. в сумі 168668,30 доларів США та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору №0075/08/52-CLNv від 19.08.2008р. з додатковими угодами до нього від 04.12.2008 р. №1 та від 30.10.2009 р. №2 в частині, що позичальником є ОСОБА_1 , і переведення прав та обов`язків позичальника за цим договором на ПВНЗ "Інститут підприємництва та сучасних технологій".

Однак, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reestr.court.gov.ua/) станом на дату звернення до суду з даним позовом та на даний час остаточне рішення у справі №296/352/12 судом не прийняте.

Тобто, відсутність судового рішення, яке набрало законної сили, не може свідчити про застосування іпотекодержателем судового порядку задоволення своїх вимог, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, слід вказати, що умовами пунктів 3.4, 5.5, 6.2 іпотечного договору встановлено можливість застосування судового та позасудового способів задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених самим договором та визначених нормами чинного законодавства.

З огляду на це, обрання відповідачем 1 позасудового способу задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна не протирічило вимогам Закону України «Про іпотеку» та умовам іпотечного договору.

Верховний Суд України у постанові від 5 квітня 2017 року у справі №6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Щодо вимог позивача про скасування запису про право власності від 16.03.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 36000050 в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, вчинений на підставі рішення державного реєстратора Гриценко Н.М. від 18.03.2020р., суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, умови, підстави та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції до 16.01.2020р., яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тобто, законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права та починаючи з 16.01.2020р. цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 30.06.2020р. у справі №922/3130/19, від 14.07.2020р. у справі №910/8387/19, від 20.08.2020р. у справі №916/2464/19.

За вказаних обставин, незалежно від того, чи є обґрунтованими аргументи позивача на підтвердження своїх доводів, у позовних вимогах в частині скасування запису про право власності від 16 березня 2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 36000050 в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, вчиненого на підставі рішення державного реєстратора Гриценко Н.М. від 18.03.2020 р., слід відмовити, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Відносно позовних вимог, заявлених до державного реєстратора Гриценко Н.М. та Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, суд зазначає слідуюче.

За змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Оскільки, метою оскарження реєстраційних дій особою, яка вважає, що вчиненими стосовно власника або володільця майна реєстраційними діями порушено її права та/або інтереси, є припинення такого набутого речового права, то спір набуває приватноправового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 806/1640/17.

З предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом на захист порушеного права власності на вказану ним будівлю до ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест", як до особи, за якою зареєстровано право власності на ту ж саму будівлю.

Тобто, між сторонами наявний спір про право, який виник із майнових відносин приватно-правового характеру.

Державний реєстратор Гриценко Н.М., приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності, діяла як посадова особа Департаменту реєстрації Житомирської міської ради та не мала публічно-правових відносин саме з позивачем.

Враховуючи ту обставину, що в межах заявленого позову має бути вирішено спір про правомірність набуття ПЮФ "Центр юридичної допомоги "Дігест" права власності на нерухоме майно, позов належить заявляти саме до цієї особи із залученням державного реєстратора до участі у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Верховний Суд в своїй постанові від 04.09.2018р. у справі №823/2042/16 дійшов висновку, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

За вказаних обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Гриценко Н.М. та Департаменту реєстрації Житомирської міської ради.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

В порядку ст.129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у позові, витрати зі сплати судового збору в сумі 4204,00грн. покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.12.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи,

2-4 - сторонам (рек.)