ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1801/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від Дніпропетровської обласної прокуратури: Карюк Д.О., посвідчення № 053227 від 08.07.2019 р., прокурор;

від позивача: Алексєєнко Р.Ю., довіреність № -4-0.62-242/62-19 від 28.12.2019 р., представник;

від відповідача-1: Лук`яненко Ю.О., керівник;

від відповідача-1: Дудка С.В., директор з виробництва;

інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019, ухвалене суддею Панна С.П., повний текст якого складений 29.08.2019, у справі №904/1801/19

за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

до відповідача-1: Селянського (фермерського) господарства "Стрілець", Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

відповідача-2: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяни Владиславівні, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Чумаки

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Магдалинівська районна державна адміністрація, Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання повернути земельну ділянку

та за зустрічним позовом Селянського (фермерського) господарства "Стрілець", Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

відповідача-2: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяни Владиславівні, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Чумаки

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Магдалинівська районна державна адміністрація, Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_1 , Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка

про визнання права власності користування земельною ділянкою за СФГ "Стрілець"

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська місцева прокуратура №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" (далі - Відповідач-1) та до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяни Владиславівні (далі Відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення №43785670 від 31.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Грендач Тетяни Владиславівни щодо проведення державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку площею 51 га, яка розташована на території Пролетарської (Приорільської) сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:002:0298; зобов`язання Селянсько (фермерське) господарство Стрілець повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельну ділянку, площею 51,0 га, яка розташована на території Пролетарської (Приорільської) сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:002:0298, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором не перевірено належним чином усю наявну інформацію у Державному реєстрі про земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0298, щодо якої нею здійснювались реєстраційні дії. Також прокурор зазначає, у витязі Державного земельного кадастру від 03.10.2018 про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0298, який міститься у реєстраційній справі, відсутні відомості щодо наявності права користування вказаною земельною ділянкою у СФГ Стрілець. Отже, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0298 належить Державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки право користування СФГ Стрілець цією ділянкою припинилось у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та відмовою від вказаної земельної ділянки.

До Господарського суду Дніпропетровської області Селянським (фермерським) господарством "Стрілець" подано зустрічну позовну заяву, в якій Позивач за зустрічним позовом просить:

- визнати за Селянським (фермерським) господарством "Стрілець" право на користування земельною ділянкою площею 51,0000 га, кадастровий номер :01:002:0298 для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;

- зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяни Владиславівні внести зміни до інформації щодо власника земельної ділянки, зазначеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом зміни власника: "Магдалинівська районна державна адміністрація" на "Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області".

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що факт подачі позову прокуратури у даній справі свідчить про невизнання та оспорювання права постійного користування земельною ділянкою СФГ "Стрілець".

Ухвалою суду від 16.07.2019 прийнято зустрічний позов Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19 позовні вимоги по первісному позову задоволені в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано рішення №43785670 від 31.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Грендач Тетяни Владиславівни щодо проведення державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку площею 51 га, яка розташована на території Пролетарської (Приорільської) сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:002:0298.

Зобов`язано Селянське (фермерське) господарство "Стрілець" повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельну ділянку, площею 51,0 га, яка розташована на території Пролетарської (Приорільської) сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:002:0298, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Стягнуто з Селянського (фермерське) господарства "Стрілець" на користь прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. - сплаченого судового збору.

Стягнуто з Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяни Владиславівні на користь прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. - сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову Селянського (фермерське) господарства "Стрілець" - відмовлено в повному обсязі.

Судовий збір покладений на позивача за зустрічним позовом.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Селянське (фермерське) господарство "Стрілець", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема стосовно суб`єктної юрисдикції спору, застосування норм права, які не регулюють спірні відносини, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду від 19.08.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підписана заявником 16.09.2019 та подана до суду апеляційної інстанції через Господарський суд Дніпропетровської області 16.09.2019 вх. № 1926/19 (т. 3 а.с. 77).

При цьому, обґрунтовуючи подану скаргу апелянт посилається на наступне:

- оскільки одним із відповідачів у даній справі є фізична особа - ОСОБА_3 , то відповідно до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України вищевказана справа повинна була розглядатись в порядку цивільного судочинства. Через те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України суд повинен був закрити провадження у справі;

- на час набуття СФГ "Стрілець" права постійного користування земельною ділянкою у 1998 році діяли Земельний кодекс УРСР від 18 грудня 1990 року №561-XII, Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ, Цивільний кодекс від 18.07.1963 № 1540-VI, інші законні та підзаконні акти.

В той же час, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на норми Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ, який набрав чинності з 01.01.2002, Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435- IV, який набрав чинності з 01.01.2004, Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV, який набрав чинності з моменту його опублікування, інші законодавчі та підзаконні нормативно- правові акти.

Отже, судом застосовано нормативно-правові акти, які не діяли на час передачі права постійного користування земельної ділянки засновником господарства ОСОБА_2 до статутного фонду СФГ "Стрілець".

У даному випадку Державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської Грендач Т.В. було перенесено відомості про інше речове право - право постійного користування СФГ "Стрілець", яке виникло у 1998 році, тобто перенесено відомості з паперових носіїв в електронні;

- судом застосовано норми матеріального права, які не регулюють відносини щодо яких виник спір. Так, суд застосував норми ст.ст. 1218, 1225 ЦК України, які регулюють питання виникнення права власності на земельні ділянки в порядку спадкування; норми ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України, які регулюють питання щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); пункт 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, яким встановлено законодавчу заборону щодо розпорядження будь-яким шляхом земельними ділянками. В той час, як спірна земельна ділянка перебуває у СФГ "Стрілець" на праві постійного користування, а не емфітевзису, що у свою чергу є різними речовими правами;

- суд першої інстанції дослідив та використав як доказ наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ, яким було припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 51 га. При цьому суд проігнорував та залишив поза увагою той факт, що у вищевказаному наказі зазначено, що його винесено на підставі заяви громадянина ОСОБА_1 від 06.02.2018 № В-1154/0/21-18.

Згідно даної заяви, до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся громадянин ОСОБА_1 із проханням скасувати право на користування земельною ділянкою площею 51 га, взятою його дружиною, так як після її смерті громадянин ОСОБА_1 не має ніяких прав на дану земельну ділянку.

Таким чином, до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернулася не уповноважена особа - громадянин ОСОБА_1 , який відмовився від того, чого не мав.

Отже, наказ від 26.03.2018 № 4-906/15-18-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою" винесено за відсутності підстав, зазначених у статтях 141, 142 Земельного кодексу України.

Позивача, згідно із ст. 122 ЗК України не було наділено повноваженнями припиняти право постійного користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності, а лише розпоряджатися ними;

- за змістом норм чинного на той час законодавства, після державної реєстрації фермерського господарства, як юридичної особи, обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює саме господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна ділянка. Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна землекористувача і обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи.

При цьому зі смертю ОСОБА_2 , якій спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно державного акту на право постійного користування землею, таке право не є таким що припинилось;

- право землекористувача у справі використовувати землі для ведення фермерського господарства, яке ґрунтується на підставі акту на постійне користування землею, становило "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу. Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, майнове право особи, зокрема, право користування земельною ділянкою, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

На сьогодні СФГ "Стрілець" є належним сумлінним користувачем зазначеної вище земельної ділянки, оплачує всі передбачені законодавством податки та платежі, пов`язані із використанням зазначеної земельної ділянки, та із веденням господарської діяльності господарства, не має будь-якої заборгованості перед відповідними бюджетами, постійно звітує до фіскальних, статистичних та інших органів, має зареєстроване право постійного користування, яке не визнається Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2019 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України: доплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі (2881,50 грн).

01.10.2019 від скаржника до суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано платіжне доручення № 44 від 30.09.2019 про сплату 2881,50 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19; судове засідання призначено на 30.10.2019.

28.10.2019 на адресу суду від Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. Прокурор проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що оскільки Відповідач-1 є юридичною особою, а Відповідач-2 є спеціальним уповноваженим суб`єктом держави, передбаченим ст. 20 ГПК України, то за предметним і за суб`єктним складом сторін даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Таким чином, Господарським судом Дніпропетровської області правильно, з дотриманням норм чинного законодавства, розглянуто дану справу за правилами господарського судочинства.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що законодавством не передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою після смерті землекористувача. Право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення є виключно правом користування особи, якій це право надане, і яке не може бути передане іншій особі. Право постійного користування земельною ділянкою не дає права користувачу земельної ділянки розпоряджатися нею, а відповідно спадкоємці не мають права успадкувати її за заповітом або за законом. Держава або територіальна громада була єдиним і неодмінним власником всіх наданих у постійне користування земельних ділянок. Зі смертю ОСОБА_2 , якій земельна ділянка надавалась на праві постійного користування, право користування землею припинилось.

Судом правильно застосовано у сукупності норми матеріального права, які регулюють спірні відносини. Суд врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 та у постанові 23 листопада 2016 року № 6-3113цс15, та обґрунтовано задовольнив позов.

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ винесено в межах повноважень відповідно до положень чинного законодавства.

30.10.2019 на адресу суду від Третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду від 19.08.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вважає, що дії позивача та його посадових осіб щодо скасування права користування землею, винесення наказу про його припинення та інших дій щодо зазначеної земельної ділянки є незаконними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_4 звертає увагу на те, що заяву від 06.02.2018 № В-1154/0/21-18 про скасування права постійного користування до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка стала підставою для винесення останнім наказу від 26.03.2018 № 4-906/15-18-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", ним підписано під психологічним тиском з боку працівників відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі.

Через відпустку судді члена колегії суддів Дарміна М.О. та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, судове засідання, призначене на 30.10.2019, не відбулось. Ухвалою суду від 04.11.2019 розгляд справи призначено на 25.11.2019.

25.11.2019 на адресу суду від Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" надійшла уточнена апеляційна скарга (вх. № 9876/19), в якій скаржник просить прийняти уточнену апеляційну скаргу; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/1801/19 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Дана заява підписана представником Відповідача-1 25.11.2019 (т. 3 а.с. 175-193).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Розділом 1V Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої заяви по суті, як уточнена апеляційна скарга. З огляду на зміст цієї заяви Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" від 25.11.2019 (вх.№ 9876/19), колегія суддів розцінює її як доповнення до апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за приписами ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її лише протягом строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів констатує, що доповнення від 25.11.2019 до апеляційної скарги подані СФГ "Стрілець" більше ніж через два місяці з моменту подачі апеляційної скарги (16.09.2019), тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на те, що Селянське (фермерське) господарства "Стрілець" подало вищевказані доповнення до апеляційної скарги поза межами строку на апеляційне оскарження, без заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд апеляційної інстанції не враховує такі доповнення до апеляційної скарги від 25.11.2019 (вх. № 9876/19).

Аналогічний висновок щодо застосування до ч.ч. 1, 2 ст. 266 ГПК України наведений у постанові Верховного Суду України від 04.03.2020 у справі № 5/72-Б-10.

25.11.2019 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/1801/19 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019, справу №904/1801/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г., якою цього ж дня справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 провадження у справі №904/1801/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою суду від 28.08.2020 поновлено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.09.2020.

В судовому засіданні 28.09.2020 оголошено перерву до 22.10.2020.

В судовому засіданні 22.10.2020 оголошено перерву до 25.11.2020.

В судовому засіданні 25.11.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

27.10.1998 ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №356-р від 14.05.1997 видано державний акт на право постійного користування землею площею 51 га на території радгоспу Пролетарій Пролетарської сільської ради для ведення селянського господарства серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землю за номером МД 504 (а.с. 85, 86 т. 1).

23.12.1998 зареєстровано Селянське (фермерське) господарство Стрілець (далі - СФГ Стрілець), засновником та головою якого була ОСОБА_2

ОСОБА_2 передано у користування земельну ділянку СФГ Стрілець, засновником та головою якого вона була (т. 1 а.с. 96).

Наказом № 3 від 06.06.2009 ОСОБА_1 призначено головою Селянського (фермерського) господарства Стрілець (т. 1 а.с. 54).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті ОСОБА_2 засновником та головою СФГ Стрілець став її чоловік ОСОБА_1 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у справі №179/1013/15 задоволено позов ОСОБА_1 до Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Відділу у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом. Визнано за ОСОБА_1 право власності на селянське (фермерське) господарство Стрілець, код ЄДРПОУ - 30242216, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про заміну свідоцтва про державну реєстрацію: 1 000604, місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 (а.с. 87-89 т. 1).

До Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 06.02.2018 надійшла заява від ОСОБА_1 щодо скасування права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га з кадастровим номером :01:002:0298, розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка перебувала у користуванні його дружини ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ДП б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 від 27.10.1998 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та необхідністю ліквідації СФГ "СТРІЛЕЦЬ". До вказаної заяви додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 26.12.2014, тобто ОСОБА_1 повідомив Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про смерть його дружини від 06.02.2018 ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 50).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №10-4-0.10-9670/2-18 від 14.11.2018 за даними Державного земельного кадастру реєстрація права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою за ОСОБА_1 та/або СФГ СТРІЛЕЦЬ станом на день звернення не проводилась (т. 1 а.с. 49).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 51 га, розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) згідно з державним актом на право постійного користування землею серія ДП від 27.10.1998, виданим ОСОБА_2 для ведення селянського господарства на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.05.1997 №356-р, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 та переведено до земель запасу (т. 1 а.с. 55-56).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.05.2018 №113 включено вищезазначену земельну ділянку до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, продаж права оренди на які виставляється на земельні торги (т. 1 а.с. 57-58).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0298 від 23.04.2019, до спеціального розділу 26.06.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ внесено запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією (т. 1 а.с. 60).

07.11.2018 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій повідомлено про відкликання першої заяви про скасування права постійного користування, якого у ОСОБА_1 навіть не було, та клопоталося до Головного управління Дсржгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати винесений наказ від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ про припинення права користування землею, та зупинити будь-яке оформлення прав на земельну ділянку площею 51,0000 га з кадастровим номером :01:002:0298 державної форми власності (т. 1 а.с. 110).

Листом від 05.12.2018 Головне управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для скасування наказу від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ про припинення права користування земельною ділянкою (т.1 а.с. 111).

Оскаржуваним рішенням № 43785670 від 31.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Грендач Тетяною Владиславівною проведено державну реєстрацію права власності та права постійного користування на земельну ділянку площею 51 га, яка розташована на території Пролетарської (Приорільської) сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:002:0298

- власником зазначено: Магдалинівська райдержадміністрація Дніпропетровської області;

- зареєстровано право постійного користування за СФГ СТРІЛЕЦЬ (т. 1 а.с. 100-104).

Підставою виникнення іншого речового права постійного користування зазначено: рішення власника (голови) Селянського (Фермерського) господарства Стрілець, серія та номер: 5/09/18, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В.; Акт прийняття-передачі земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 24.12.1998, видавник: сторони акту ОСОБА_2 та Голова СФГ Стрілець; Рішення власника (голови) Селянського (Фермерського) господарства Стрілець, серія та номер: б/н, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В.; акт приймання-передачі селянського (фермерського) господарства Стрілець як цілісного майнового комплексу, серія та номер: 1070,1071, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В. (т. 1 а.с. 101-104, 59).

Слідчим відділом Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування, а Дніпропетровською місцевою прокуратурою №3 процесуальне керівництво, у кримінальному провадженні №0000236 за фактом незаконної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою державної власності площею 51 га за СФГ СТРІЛЕЦЬ, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України (т. 1 а.с. 48).

Таким чином прокурор вважає, що рішення державного реєстратора Грендач Тетяни Владиславівни щодо реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку №43785670 від 31.10.2018 суперечить вимогам Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон), Земельному кодексу України, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок), а використання СФГ Стрілець земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0298 - безпідставним та незаконним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Враховуючи вищевикладені обставини, з урахуванням правових висновків Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі за № 6-2329цс16 та від 23.11.2016 у справі 6-3113цс15 право користування СФГ Стрілець земельною ділянкою площею 51,0000 гектар (кадастровий номер :01:002:0298), яка розташована на території Приорільської (колишня назва - Пролетарської) сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення селянського фермерського; господарства припинилось у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , та відмовою від вказаної земельної ділянки, відомості про що 26.06.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією.

Рішення державного реєстратора Грендач Тетяни Владиславівни щодо реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку № 43785670 порушує вимоги ст.ст. 10, 12, 18, 24, 27, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 122 Земельного кодексу України, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 №1127, що є підставою для визнання його незаконним та скасуванню.

Таким чином, СФГ Стрілець зобов`язано повернути земельну ділянку державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке відповідно до ст. 122 ЗК України, пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Колегія суддів лише частково погоджується з таким мотивуванням рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо правомочності звернення прокурора з позовною заявою.

При зверненні до суду прокурор посилався на положення ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, а саме: здійснення ним представництва інтересів держави в суді в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як органу, який уповноважений здійснювати функції із захисту майнових інтересів держави у спірних відносинах, але належним чином не здійснює захист інтересів держави представницькими засобами.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст.ст. 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Отже, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі №761/3884/18.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-рп/2008 від 01.04.2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої і судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

За приписами ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 53 Кодексу у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Спірна земельна ділянка, яка знаходиться за межами населеного пункту, належить до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Отже, на теперішній час органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Водночас, як зазначає Прокурор, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не вжито належних заходів до усунення зазначених порушень.

На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором додані до апеляційної скарги листи прокуратури, адресовані Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та відповіді на них.

Так, 15.11.2018 на адресу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.11.2018 за № 10-4-0.10-9670/2-18 про виявлені ним порушення прав щодо спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 49).

У подальшому Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 3 двічі направлялись запити до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про вжиття заходів цивільно-правового характеру з метою скасування незаконного рішення державного реєстратора та повернення земельної ділянки, в яких зверталась увага на порушення вимог законодавства (листи від 01.04.2019 та від 17.04.2019) (т. 1 а.с. 107, 111).

Згідно з листами Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12.04.2019 та 19.04.2019 позовні заяви щодо скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою та про зобов`язання її повернення не пред`являлись (т. 1 а.с. 108-109, 113).

Таким чином, орган уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, протягом півроку не забезпечив належний захист інтересів держави шляхом вжиття заходів позовного характеру щодо оскарження в судовому порядку спірного рішення про державну реєстрацію, прийнятого всупереч вимог земельного законодавства, повернення земельної ділянки, яка незаконно використовується третіми особами.

Листом від 25.04.2019 Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 3 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про представництво інтересів держави шляхом звернення прокуратури до господарського суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 114).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що прокурором дотримано встановлений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органів, уповноважених на захист майнових інтересів держави, якими у цій справі є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, з повідомленням про виявлені порушення при користуванні земельною ділянкою та надання розумного строку для відреагування на стверджувані порушення інтересів держави.

Із відповіді та фактичних дій (бездіяльності) Позивача очевидно, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало наміру на звернення до суду із відповідним позовом.

Вказані обставини, в силу ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", покладають обов`язок представництва інтересів держави в особі вказаної територіальної громади на прокурора.

Щодо доводів апеляційної скарги про непідсудність даної справи господарському суду через те, що Відповідач 2 - державний реєстратор Грендач Т.В. є фізичною особою, а справа підсудна Магдалинівському районному суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Юрисдикцію господарських справ визначено статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 1, 6 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

У даному випадку Відповідач 2 - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Грендач Тетяна Владиславівна, є відповідачем у справі не як фізична особа, а як уповноважений державою суб`єкт, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав (ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Даний спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Відповідач-2, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем-2 оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою.

Участь державного реєстратора в якості співвідповідача у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В даному випадку предметом спору є захист речових прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо земельної ділянки, яка в результаті державної реєстрації права постійного користування за СФГ "Стрілець" перейшла у постійне користування останнього без виявлення на те волі власника землі - держави.

Оскільки Відповідач-1 є юридичною особою, а Відповідач-2 є спеціальним уповноваженим суб`єктом держави, передбаченим ст. 20 ГПК України, то за предметним і за суб`єктним складом сторін даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Таким чином, Господарським судом Дніпропетровської області правильно, з дотриманням норм чинного законодавства розглянуто дану справу за правилами господарського судочинства.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема, такі обставини: дружина Третьої особи-2 ОСОБА_2 у жовтні 1998 року отримала право постійного користування спірною земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства; 23.12.1998 вона зареєструвала СФГ "Стрілець" та передала земельну ділянку у користування створеного нею фермерського господарства; 24.12.2014 ОСОБА_2 померла; після її смерті на підставі рішення суду за ОСОБА_1 визнано право власності на селянське (фермерське) господарство Стрілець в порядку спадкування за законом.

На час надання засновнику права постійного користування спірною земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою.

Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку (частина друга статті 7 зазначеного кодексу (тут і далі - у редакції, чинній на час надання спірної земельної ділянки засновникові)). Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).

Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 вказаного кодексу). Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (частини перша та друга статті 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).

Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).

На час заснування СФГ "Стрілець" відносини, пов`язані зі створенням і діяльністю селянських (фермерських) господарств, регулював Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2009-XII), приписи якого були спеціальними до відповідних приписів інших Законів України, зокрема і до ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року.

Селянське (фермерське) господарство було формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед підприємствами, установами та організаціями, окремими громадянами представляв голова господарства. На його ім`я видавався Державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею; з головою селянського (фермерського) господарства укладався договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, складалися інші документи відповідно до законодавства України (частини перша, четверта та п`ята статті 2 Закону № 2009-XII).

Право на створення селянського (фермерського) господарства мав кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, мав документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, і пройшов конкурсний відбір. Першочергове право на створення селянського (фермерського) господарства надавалося громадянам, які проживали в сільській місцевості і мали необхідну кваліфікацію або досвід роботи в сільському господарстві (частина перша статті 4 Закону № 2009-XII).

Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передавалися у приватну власність і надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди. У постійне користування земля надавалася громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебували у державній власності. У тимчасове користування земельні ділянки надавалися, зокрема, із земель запасу, а також могли надаватися із земель лісового та водного фондів (частина друга статті 4 Закону № 2009-XII).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подавали до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджували їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства (частина перша статті 5 Закону № 2009-XII).

Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (частини перша та друга статті 9 Закону № 2009-XII).

Діяльність селянського (фермерського) господарства припиняється у разі припинення права власності на землю, права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених статтями 27 і 28 Земельного кодексу України (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-XII).

За змістом наведених приписів на час створення СФГ "Стрілець" можливість реалізації права на створення селянського (фермерського) господарства була підпорядкована фактичному одержанню громадянином, зокрема, права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства. Наявність у засновника визначеного законом права на земельну ділянку була однією з умов державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи. Більше того, право користування земельною ділянкою мало припинятися з припиненням діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), а припинення права користування земельною ділянкою мало наслідком припинення діяльності цього господарства (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-XII).

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки інакше, ніж за її цільовим призначенням (пункт 1 частини першої статті 40 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), а також юридичні наслідки її використання не за цільовим призначенням (пункт 7 частини першої статті 27, частина друга статті 29, частина перша статті 88 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), надана громадянину у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка за її правовим режимом була та є такою, яку слід використовувати виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб цього громадянина.

Передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону № 2009-XII). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство.

Саме такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц.

Ураховуючи наведене, з моменту створення СФГ "Стрілець" відбулася фактична заміна постійного землекористувача, і обов`язки останнього перейшли до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем. Відповідно з часу державної реєстрації цього господарства воно повноважне зареєструвати за собою право постійного користування земельною ділянкою, яку раніше для ведення селянського (фермерського) господарства отримав його засновник. Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 10 квітня 2019 року (пункти 23-29) й ухвалі від 13 листопада 2019 року (пункти 17-18) у справі № 275/82/18, а також у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (пункти 6.24-6.29) щодо належності права на продовження договірних відносин з користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства саме такому господарству, а не його засновникові.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що господарський суд до спірних правовідносин не застосував закони, зокрема: Земельний кодекс УРСР від 18 грудня 1990 року №561-XII, Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ, які діяли на час набуття СФГ "Стрілець" права постійного користування земельною ділянкою у 1998 році.

1 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною першою статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали.

Але у пункті 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду її строк мав визначатися відповідно до закону.

22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (див. аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер 85174518)).

Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ "Стрілець", не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника. Відтак, не можна погодитися з висновком господарського суду про те, що право користування СФГ Стрілець земельною ділянкою площею 51,0000 гектар (кадастровий номер :01:002:0298) припинилось у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

В цій частині колегія суддів погоджується з відповідними доводами апеляційної скарги.

Суд першої інстанцій вважав, що право постійного користування спірною земельною ділянкою припинилося зі смертю засновника селянського (фермерського) господарства, для ведення якого цей засновник відповідну ділянку отримав. Натомість, позивач стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою перейшло до СФГ "Стрілець", яке на підставі рішення суду успадкував ОСОБА_1 .

На час смерті засновника СФГ "Стрілець" перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою був визначений у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Ця стаття не регламентувала припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі приписів ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. А у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року не було такої підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою як смерть фізичної особи-користувача. Припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року могло відбутися, зокрема, через припинення діяльності селянського (фермерського) господарства.

У постанові від 5 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

У постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц стосовно права постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, Велика Палата Верховного Суду вказала, що таке право може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Оскільки після проведення державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи право постійного користування земельною ділянкою, наданою засновникові для ведення такого господарства, набуває останнє, то смерть засновника селянського (фермерського) господарства не породжує у спадкоємців такого засновника права успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та створив (зареєстрував) останнє за Законом № 2009-XII.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону №973-IV). Фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (пункт «а» частини першої статті 14 Закону № 973-IV).

Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 Закону № 973-IV).

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону № 973-IV).

За змістом вказаних приписів саме селянське (фермерське) господарство, зареєстроване як юридична особа, є власником цілісного майнового комплексу, а не засновник або член такого господарства. Тому право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак, не може входити до складу спадщини.

В той же час, успадкування самого фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 Закону № 973-IV).

Як зазначено вище, рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у справі №179/1013/15 визнано за ОСОБА_1 право власності на селянське (фермерське) господарство Стрілець в порядку спадкування за законом.

Отже, з моменту набуття чинності вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_1 став власником Селянського (фермерського) господарства Стрілець, якому належало право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 51,0000 гектар (кадастровий номер :01:002:0298).

До того, з 06.06.2009 ОСОБА_1 перебував на посаді голови Селянського (фермерського) господарства Стрілець (т. 1 а.с. 54).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 засновником та головою СФГ "Стрілець" став її чоловік ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.02.2018 засновником та керівником СФГ "Стрілець" був ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про фермерське господарство" головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЗК України підставою припинення права користування є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

До Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 06.02.2018 надійшла заява від ОСОБА_1 , засновника та керівника СФГ "Стрілець", щодо скасування права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га з кадастровим номером :01:002:0298, яка перебувала у користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ДП б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 від 27.10.1998 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та необхідністю ліквідації СФГ "Стрілець".

До вказаної заяви додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 26.12.2014.

Тобто, ОСОБА_1 саме як голова СФГ "Стрілець" відмовився від права користування земельною ділянкою СФГ "Стрілець" на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ДП б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 від 27Л0Л998.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 51 га, розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) згідно з державним актом на право постійного користування землею серія ДП від 27.10.1998, виданим ОСОБА_2 для ведення селянського господарства на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.05.1997 №356-р, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 та переведено до земель запасу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 142 ЗК України власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Оскільки органом, уповноваженим власником (державою) здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, то останнє в межах своєї компетенції, передбаченої ч. 4 ст. 142 ЗК України, прийняло рішення про припинення права користування СФГ "Стрілець" земельною ділянкою.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про те, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не було наділено повноваженнями припиняти право постійного користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності, а мало право лише розпоряджатися ними, суперечать ч. 4 ст. 142 ЗК України.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.05.2018 №113 включено вищезазначену земельну ділянку до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, продаж права оренди на які виставляється на земельні торги.

Заперечуючи проти наказу Позивача від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ про припинення права постійного користування земельною ділянкою, заявник апеляційної скарги посилається на те, що заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із проханням скасувати право на користування земельною ділянкою подана не як головою СФГ "Стрілець", а як не уповноваженою фізичною особою.

Такий висновок обґрунтовує тим, що у заяві зазначено, що після смерті дружини ( ОСОБА_2 ) громадянин ОСОБА_1 не має ніяких прав на дану земельну ділянку.

В той же час, скаржник у апеляційній скарзі не зазначив, що заява ОСОБА_1 , серед іншого, мотивована також необхідністю ліквідації СФГ "Стрілець".

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки інакше, ніж за її цільовим призначенням, а також юридичні наслідки її використання не за цільовим призначенням, надана громадянці ОСОБА_2 у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка за її правовим режимом була та є такою, яку слід використовувати виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб цього громадянина.

Тому, з урахуванням того, що спірна земельна ділянка може використовуватись виключно для здійснення підприємницької діяльності; повноваженнями щодо її розпорядження наділене виключно СФГ "Стрілець", а не засновник чи член цього господарства; станом на 06.02.2018 керівником СФГ "Стрілець" був ОСОБА_1 ; у поданій ним заяві він посилається на необхідність ліквідації СФГ "Стрілець", колегія суддів розцінює дану заяву як таку, що подана ОСОБА_1 саме як головою СФГ "Стрілець".

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що наказ від 26.03.2018 № 4-906/15-18-СГ про припинення права постійного користування земельною ділянкою винесено за відсутності підстав, зазначених у статтях 141, 142 Земельного кодексу України (за відсутності заяви землекористувача про припинення права постійного користування земельною ділянкою) є безпідставними, та такими, що суперечать матеріалам справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0298 до спеціального розділу 26.06.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ внесено запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією.

Таким чином, право користування земельною на підставі державного акту на право постійного користування землею площею 51 га на території радгоспу "Пролетарій" Пролетарської сільської ради для ведення селянського господарства серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землю за номером МД 504, припинилось у зв`язку з добровільною відмовою землекористувача від права користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з доводами Відповідача-1, що право землекористувача у справі використовувати землі для ведення фермерського господарства, яке ґрунтується на підставі акту на постійне користування землею, становило "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу, однак наказом Позивача від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ вищезазначене право СФГ "Стрілець" було припинено, тому на даний час не підпадає під захист статті 1 Першого протоколу.

Разом з тим, 25.10.2018 державним реєстратором Грендач Тетяною Владиславівною, Чумаківська сільська рада, Дніпровського району, Дніпропетровської області зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0298 за СФГ "Стрілець".

Відповідно до ч. З ст. 10 Закону Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації:

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 10-1 Порядку під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації прав на земельну ділянку автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку, у тому числі з метою перевірки її кадастрового номера щодо його наявності та автентичності, а також з метою встановлення наявності відомостей про власників, користувачів такої земельної ділянки, перенесених з державного реєстру земель, що містяться в Державному земельному кадастрі, та відповідності таким відомостям про власників, користувачів відомостей, зазначених заявником у заяві.

Відповідно до ст. 11 Закону Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 12 Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Відповідно до ст. 18 Закону під час державної реєстрації прав здійснюється, зокрема, перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Статтею 27 Закону визначено підстави для державної реєстрації прав, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат, державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року, інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до п. 81-2 Порядку для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Статтею 24 Закону визначено підстави для відмови у державній реєстрації, зокрема, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки має безпосередній доступ та користується відомостями Державного земельного кадастру у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав державним реєстратором прийнято рішення щодо реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку №43785670 з кадастровим номером :01:002:0298 на підставі: рішення власника (голови) Селянського (Фермерського) господарства «Стрілець», серія та номер: 5/09/18, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В.; Акт прийняття-передачі земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 24.12.1998, видавник: сторони акту ОСОБА_2 та Голова СФГ «Стрілець»; Рішення власника (голови) Селянського (Фермерського) господарства «Стрілець», серія та номер: б/н, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В.; акт приймання-передачі селянського (фермерського) господарства «Стрілець» як цілісного майнового комплексу, серія та номер: 1070,1071, виданий 19.09.2018, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В.

Однак, поза увагою державного реєстратора залишилось те, що право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0298 на підставі державного акту на право постійного користування землею площею 51 га для ведення селянського господарства серії ДП припинено, відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав: запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією. Таким чином, державним реєстратором не перевірено належним чином усю наявну інформацію у Державному реєстрі про земельну ділянку, щодо якої нею здійснювались реєстраційні дії.

Крім того, згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 03.10.2018 про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0298, який міститься у реєстраційній справі, відсутні відомості щодо наявності права користування вказаною земельною ділянкою у СФГ "Стрілець".

СФГ "Стрілець" також не надано документи передбачені п. 81-2 Порядку для державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку державної власності, зокрема, рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування.

Таким чином, у державного реєстратора були відсутні підстави передбачені ст. 27 Закону, які б давали право зареєструвати право постійного користування землею за СФГ "Стрілець".

Отже, державний реєстратор мав на підставі ст. 24 Закону у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, мав відмовити у державній реєстрації права постійного користування землею за СФГ "Стрілець".

Крім того, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку №43785670 в частині реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0298 за Державою в особі Магдалинівської районної державної адміністрації, державним реєстратором порушено вимоги ч. 2 ст. 28 Закону, ч. 4 ст. 122 ЗК України, якою передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії, та кадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 28 Закону, пунктів 3 та 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», ст. 122 ЗК України, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0298 належить Державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

З огляду на вищевказане, оскільки рішення державного реєстратора Грендач Тетяни Владиславівни щодо реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку №43785670 порушує вимоги ст.ст. 10, 12, 18, 27, 24, 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 122 Земельного кодексу України, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, вказане є підставою для визнання його незаконним та скасування.

Крім того, до реєстраційної справи долучено акт прийняття-передачі СФГ "Стрілець" як цілісного майнового комплексу від 19.09.2018. Відповідно до вказаного акту Шахов Дмитро Сергійович, що діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , який згідно Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є власником селянського (фермерського) господарства «СТРІЛЕЦЬ» (далі - СФГ «СТРІЛЕЦЬ»), у відповідності до Статуту СФГ «СТРІЛЕЦЬ» - є його Головою, у подальшому - Сторона 1, та ОСОБА_5 , у подальшому - Сторона 2, діючи на підставі договору купівлі-продажу СФГ «СТРІЛЕЦЬ», як цілісного майнового комплексу від 19.09.2018 склали даний Акт про наступне: Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає селянське (фермерське) господарство «СТРІЛЕЦЬ» (ідентифікаційний код юридичної особи 30242216), як цілісний майновий комплекс, що включає: складений капітал, право постійного користування земельною ділянкою площею 51,0000 гектарів (кадастровий номер :01:002:0298), яка розташована на території Приорільської (колишня назва - Пролетарської) сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства, що знаходиться у постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ДП, виданого на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.05.1997 р. № 356-р, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №504 від 27.10.1998, інші майнові та немайнові права.

Такий акт не є правовстановлюючим документом щодо земельної ділянки, оскільки відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, відповідно до ст. 126 ЗК України користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації речових прав.

Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав відсутні відомості щодо реєстрації права власності на єдиний майновий комплекс Селянське (фермерське) господарство "Стрілець" (код СДРПОУ 30242216), у тому числі відомості щодо укладення договорів купівлі-продажу Селянського (фермерського) господарства "Стрілець" (код СДРПОУ 30242216), як єдиного майнового комплексу.

Відповідно до ст. 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 5 Закону підприємство як єдиний майновий комплекс є окремим та самостійним об`єктом, речові права на який підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. З Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс виникає з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу.

Отже, оскільки державна реєстрація Договору купівлі продажу СФГ «Стрілець» як єдиного майнового комплексу не здійснена, з урахуванням положень ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 640, 210 ЦК України договір купівлі- продажу СФГ «Стрілець», як цілісного майнового комплексу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 19.09.2018 не є укладеним та вчиненим і не створює прав та обов`язків для сторін. Такий висновок узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у п. п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Враховуючи вищевикладені обставини, право користування СФГ «Стрілець» земельною ділянкою площею 51,0000 гектар (кадастровий номер :01:002:0298), яка розташована на території Приорільської (колишня назва Пролетарської) сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства припинилось у зв`язку з відмовою від вказаної земельної ділянки, відомості про що 26.06.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією.

Враховуючи вищевикладене, на сьогоднішній день використання СФГ «Стрілець» земельної ділянки площею 51,0000 гектар (кадастровий номер :01:002:0298), яка розташована на території Приорільської (колишня назва Пролетарської) сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення селянського (фермерського) господарства є безпідставним.

Саме з причини відмови землекористувача від земельної ділянки, а не мотивів того, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, наведених господарським судом, підлягає задоволенню первісний позов.

З цих же підстав слід відмовити у задоволенні зустрічного позову.

З огляду на викладене, Центральний апеляційний господарський суд вважає, що висновки суду першої інстанції були зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права (Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-XII, ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), яке призвело до неправильного викладення мотивувальної частини рішення (п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 277 ГПК України), що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Стрілець".

Слід змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення господарського суду необхідно залишити без змін.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Відповідача-1 (заявника у апеляційній скарзі).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Стрілець", Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19 - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19, виклавши її в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/1801/19 залишити без змін.

Судові витрати Селянського (фермерського) господарства "Стрілець", Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.12.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна