ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

07.12.2020м. Дніпро№ 904/6426/20

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Бєлік В.Г., розглянувши заяву:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

боржник: Фізична особа-підприємець Федусь Людмила Ярославівна, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості у розмірі 12 632,58 грн. за договором про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 1393 від 15.10.2008 року.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 30.11.2020 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Федусь Людмили Ярославівни заборгованості у сумі 12 632,58 грн. за договором про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 1393 від 15.10.2008 року.

Заява обґрунтована тим, що боржник в порушення взятих на себе зобов`язань за договором несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим просить стягнути борг у розмірі 11 877,55 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 405,71 грн., 3% річних у розмірі 305,02 грн. та пеню у розмірі 44,30 грн.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених заявником вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК).

Водночас, частиною 1 статті 152 передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою (пункт 5); із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункт 8).

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на несплату ФОП Федусь Л.Я. боргу за отримані послуги, при цьому як вбачається з розрахунку заборгованість обліковується за боржником з 2008 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України).

Таким чином, з моменту виникнення права вимоги на частину вимог зі здійснення оплат за відповідні послуги пройшло більше 3 років, що у відповідності до ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Заявник, просить видати судовий наказ про стягнення грошової заборгованості за договором про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 1393 від 15.10.2008 року, який відповідно до п.п. 7.1., 7.2. договору, договір діє з 01.06.2008 року до 01.06.2009 року. Договір вважається щороку продовженим на тих самих умовах строком на рік, якщо за місяць до закінчення його строку дії однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду, договір може бути розірваний достроково у разі систематичного неналежного виконання його умов або невиконання взагалі.

Заявник стверджує, що в період з 15.10.2008 року по 29.08.2013 року ФОП Федусь Л.Я. (боржник) сплачувала за надані комунальні послуги, а отже визнавала факт укладення договору та надання з боку ТОВ "Екоспецтранс" послуг з вивезення побутових відходів, однак останній платіж за надані послуги був проведений боржником 28.08.2013 року у розмірі 200,00 грн., у зв`язку з чим у боржника виникла прострочена заборгованість, яка станом на 01.11.2020 року, складає 11 877,55 грн.

Згідно з пунктом 3.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться не пізніше 20 числа наступного місяця. Сторони домовились, що розрахунки будуть здійснюватись з моменту початку фактичного надання послуг (п. 3.2. договору).

Відповідно до п.4.2.1. договору, замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у встановлений договором строк.

Боржником порушено умови п.4.2.1. договору, а саме припинив з 29.08.2013 року виплати платежів за надані послуги.

Заявник, згідно прохальної частини заяви, просить видати судовий наказ про стягнення грошової заборгованості за Договором в розмірі 11 877,55 грн.

Разом з тим, як вбачається з описової частини заяви та доданих до неї документів, за договором та розрахунок заборгованості виставлено за період з 18.12.2008 року по 30.10.2020 року, однак доказів часткової оплати відповідачем заборгованості за надані послуги позивачем не надано.

Тобто, фактично заявлені вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла з 18.12.2008 року.

З урахуванням викладеного, оскільки вимога про стягнення боргу, який виник з 18.12.2008 року виходить за межі позовної давності, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Отже, вимога про стягнення заборгованості за надані послуги, виходить за межі загальної позовної давності, встановленої у три роки, що тягне за собою відмову у видачі судового наказу в силу п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Федусь Людмили Ярославівни заборгованості у сумі 12 632,58 грн. за договором про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 1393 від 15.10.2008 року - повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.12.2020 року.

Суддя В.Г. Бєлік