ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 справа № 914/997/20

м.Львів

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м.Червоноград Львівської області

про стягнення 22708,00 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго про стягнення заборгованості на суму 22708,00 грн, з якої: 18985,38 грн пені, 3722,62 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 28.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 27.05.2020.

22.05.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області поступив відзив на позовну заяву відповідача, у якому позовні вимоги заперечено. В додаток до відзив на позовну заяву відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленнями (викликом) сторін, у якому заявник просить суд розгляд справи проводити з повідомлення (викликом) сторін у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.05.2020 за клопотанням відповідача суд здійснив перехід із спрощеного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначив на 17.06.2020р.

02.06.2020, за вх.№18888/20, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем відповідь на відзив.

04.06.2020, за вх.№19119/20, в системі Електронний суд зареєстровано подану представником відповідача заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 12.06.2020 заяву представника відповідача задоволено та ухвалено проведення підготовче засідання, призначене на 17.06.20202 на 12год.00хв., проводити в режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon.

Ухвалою суду від 17.06.2020 підготовче засідання відкладено на 02.07.2020.

25.06.2020, за вх.№20619/20, в системі «Електронний суд» зареєстровано подану представником відповідача заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 26.06.2020 заяву представника відповідача задоволено та ухвалено підготовче засідання, призначене на 02.07.20202 на 14год.30хв., проводити в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon».

26.06.2020, за вх.№20644/20, на електронну поштову адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 26.06.2020 клопотання представника позивача задоволено та ухвалено підготовче засідання, призначене на 02.07.20202 на 14 год.30хв., проводити в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon».

Ухвалою суду від 02.07.2020 відкладено підготовче засідання на 17.08.2020.

Ухвалою суду від 17.08.2020 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

04.08.2020, за вх.№23323/20, в документообігу суду зареєстровано заяву, у якій позивач просить долучити до матеріалів справи банківські виписки з 10.11.2017 по 01.10.2018 по рахунку Позивача на підтвердження часткових оплат Відповідачем поставленого природного газу в сумі 26 659 235,51 грн та підтверджує, що всі питання, визначені у ч. 2 ст. 182 Господарського вирішено.

04.08.2020, за вх.№23802/20, в документообігу суду зареєстровано подане відповідачем клопотання, у якому відповідач підтверджує, що всі питання, визначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України вирішено.

Ухвалою суду від 17.08.2020 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 02.09.2020.

20.08.2020, за вх.№24856/20, в документообігу суду зареєстровано клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 20.08.2020 клопотання представника позивача задоволено та ухвалено судове засідання, призначене на 02.09.20202 на 15год.00хв., проводити в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon».

02.09.2020, за вх.№25641/20, на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача, підписане директором Дмуховським С.М., про визнання причин неявки до суду поважними та відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника відповідача у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 02.09.2020 відкладено розгляд справи на 17.09.2020.

Ухвалою суду від 17.09.2020 відкладено розгляд справи на 30.09.2020, про що повідомлено сторін в порядку ст. 120 ГПК України.

Ухвалою від 30.09.2020 суд зупинив провадження у справі №914/997/20 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи №903/918/19 та зазначив учасникам справи про необхідність повідомити суд щодо усунення обставин, що викликали зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 06.11.2020 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про поновлення провадження у справі №914/997/20 відмовлено.

Ухвалою суду від 16.11.2020 суд поновив провадження у справі і призначив справу до розгляду на 26.11.2020.

Представник позивача в судове засідання 26.11.2020 не з`явився, подав клопотання у якому просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача і позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 26.11.2020р. не забезпечив, причин незабезпечення не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 26.11.2020р., зважаючи на те, що явка уповноважених представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, беручи до уваги те, що сторонами висловлено власну позицію у заявах по суті справи, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та про прийняття рішення у даному судовому засіданні.

Позиція позивача.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що 15.09.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 6083/1718-БО-21, на виконання якого відповідачу протягом грудня 2017-лютого 2018 було поставлено природний газ на загальну суму 26 659 235,51 грн. Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з КПЧервоноградтеплокомуненерго 18985,38 грн. пені, 3722,62 грн. 3% річних.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо заявленого позову та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заперечення мотивує тим, що КП «Червоноградтеплокомуненерго» свої зобов`язання перед АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» виконано у повному обсязі, що підтверджується сальдом підприємства КП «Чевоноградтеплокомуненерго» з 01.10.2017 р. по 31.08.2019 р. за договором №6083/1718-БО-21 від 15 вересня 2017 р., адже дебет становить 26659235,51 грн., кредит становить 29446357,51 грн., а різниця становить 2 787 121,95 грн., тобто наявна переплата.

Заборгованість КП «Червоноградтеплокомуненерго» за Договором постачання природного газу №6083/1718-БО-21 від 15 вересня 2017 р. становить 663 262,34 грн., яка виникла у результаті відсутності зі сторони АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» номінації на обсяги поставки КП «Червоноградтеплокомуненерго» газу у жовтні 2017 р., листопаді 2017 р. та квітні 2018 р. та за відмови Позивача підписати акти приймання-передачі газу щодо такого постачання. Проте, фактичне споживання КП «Червоноградтеплокомуненерго» природного газу у жовтні 2017 р., листопаді 2017 р. та квітні 2018 р. було саме з ресурсу АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Окрім того, КП «Червоноградтеплокомуненерго» не визнає позовних вимог АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором №6083/1718-БО-21 від 15 вересня 2017 р., оскільки вважає, що відсутня його вина у несвочасно проведних розрахунках за отриманий природний газ у спіорному періоді (грудні 2017, січні, лютому, березні 2018).

При цьому пояснює наступне, згідно довідки по операціям з 01.10.2017 р. по 31.08.2019 р. видно, що кошти, які надходили за природний газ за Договором №6083/1718-БО-21 від 15 вересня 2017 р. це кошти з рахунку із спеціальним режимом використання на виконання постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу».

Відповідно до ч. 1, 3, 5, 7 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу. Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню. КП «Червоноградтеплокомуненерго», є підприємством, яке виробляє транспортує та поставляє теплову енергію у гарячій воді усім категоріям споживачів, а тому на таке поширюється дія Закону України «Про теплопостачання», а отже усі грошові кошти, які надходять від споживачів на рахунок підприємства згідно ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та Порядку розподілу коштів, затв. постановою Кабінету Міністрів України того ж дня згідно коефіцієнту розподілу перераховувалися Товариству.

Так, на виконання Законів України «Про теплопостачання», «;Про ринок природного газу» та постанови КМУ №217 від 18.06.2019р. підприємство уклало з АТ «Ощадбанк» договір банківського рахунку №203785/5 від 01.10.2014р. зі змінами згідно додатку №5 від 02.02.2016р., яким передбачено відкриття та обслуговування рахунку із спеціальним режимом використання, а тому усі кошти, які надходять відповідачу за надані послуги підлягають автоматичному розподілу та перерахуванню на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно нормативів, які щомісячно визначає Регулятор (НКРЕКП). Отже, вина підприємства у простроченні виконання грошових зобов`язань за поставлений природний газ відсутня. Постановою КМУ від 18.06.2014 №217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

У зв`язку з прийняттям Порядку №217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.

Окрім того, відповідач покликається на те, що за отриманий у спірному періоді природний газ відповідач розрахувався у повному обсязі.

Фактичні обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством Червоноградтеплокомуненерго (споживач) укладено договір № 6083/1718-КП-21 від 15.09.2017 р постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України поставлено КП Червоноградтеплокомуненерго природній газ на загальну суму 26 659 235,51 грн., зокрема, у грудні 2017 на суму 7044669,97 грн., у січні 2018 на суму 5951920,24 грн., у лютому 2018 на суму 6992700,70 грн., у березні 2018 на суму 6669944,60 що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018.

Акти підписані представниками обох сторін та скріплені печатками постачальника та споживача. Вартість поставленого природного газу відповідачем було оплачено. Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно п. 6.1 Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню у розмірі 16,4 % річних (15,3 % річних - з 01.01.2018 відповідно до Додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 до Договору), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу 18985,38 грн. пені, 3822,62 грн. 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Станом на день розгляду справи, докази сплати відповідачем заявленої до стягнення суми пені та 3% річних відсутні.

Оцінка суду.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт поставки позивачем відповідачеві природного газу за Договором підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу за грудень 2017, січень 2018, лютий 2018, березень 2018.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п. 6.1. Договору, остаточний розрахунок за переданий природний газ мав відбутися до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, нормами ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із наявних матеріалів справи, зокрема, реєстру здійснених платежів за Договором, платіжних доручень судом встановлено, що оплата поставленого газу відбулася поза строками, встановленими у п. 6.1. Договору, а відтак відповідач вважається таким, що прострочив.

Суд відхиляє покликання відповідача на те, що прострочення оплат відбулося не з його вини, оскільки у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами, виходячи з наступного.

Так, на виконання вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі - Порядок №217).

Пунктом 1 Порядку №217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», Порядок №217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 №217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку №217).

Отже, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Аналіз приписів ст 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2020р. у справі №903/918/19 (до вирішення якої зупинялося провадження у справі, що розглядається).

Щодо інших заперечень відповідача на позов (наявність переплати, непідписання позивачем актів приймання-передачі природного газу за жовтень 2017, листопад 2017, квітень 2018), то суд не приймає такі до уваги, оскільки вони не входять в предмет дослідження у даній справі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд зазначає, що такі розраховані правильно, а тому підлягають стягненню з відповідача повністю у розмірі 3722,62 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, п. 8.2. Договору було визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі Додаткової угоди №1 від 15.01.2018р. до Договору, пункт 8.2. Договору викладено в наступній редакції: у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені (розмір якої не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ), суд зазначає, що така підлягає стягненню з відповідача повністю, в заявленому розмірі.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, дійшов висновку що сума пені в розмірі 18985,38 грн. розрахована відповідно до умов договору, і позовні вимоги про її стягнення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню повністю.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 130, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 23966248) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 18 985,38 грн. пені, 3 722,62 грн. 3% річних та 2102,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 07.12.2020.

Суддя С.Б. Кітаєва