СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2020 р. Справа № 917/1424/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

за участю представників:

позивач - Семченко В.В.;

1-й відповідач - Шумейко Д.С.;

2-й відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" (вх. №3032П/1) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.10.2020 (суддя Тимощенко О.М.) у справі № 917/1424/20

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс", м. Дніпро,

до відповідачів:

1. Головного управління ДФС у Полтавській області, м. Полтава,

2. Прокуратура Полтавської області, м. Полтава,

про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" до відповідачів: Головного управління ДФС у Полтавській області; Прокуратура Полтавської області про зобов`язання Головне управління ДФС у Полтавській області та Прокуратуру Полтавської області спростувати недостовірну інформацію викладену в усіх документах (постановах, листах, вимогах, клопотаннях) в частині порушення права на недоторканість ділової репутації ТОВ Фірми "Адверс" у кримінальному провадженні №0000313 від 08.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.10.2020 (суддя Тимощенко О.М.) у справі №917/1424/20 закрито провадження у справі та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" з Державного бюджету України 2197 грн судового збору, сплаченого за квитанцією №7 від 25.08.2020 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" з ухвалою суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до Господарського суду Полтавської області для продовження розгляду.

Апеляційний господарський суд у складі, визначеному автоматизованою системою, перевіривши відповідність матеріалів апеляційної скарги вимогам процесуального закону, встановив, що матеріали апеляційної скарги відповідають вимогам закону, що є підставою для відкриття апеляційного провадження.

До апеляційної скарги скаржником додано клопотання, яким він просить забезпечити проведення судових засідань з розгляду апеляційної скарги у режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Дніпропертровської області або Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від13.10.2020 у справі № 917/1424/20. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення ухвали (з урахуванням положень пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України). Призначено справу до розгляду на 02 грудня 2020 року о 10:00 годині. Клопотання позивача про участь його представника у судових засіданнях з розгляду апеляційної скарги у справі №917/1424/20 в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області задоволено. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області забезпечити проведення відеоконференції 02.12.2020 о 10:00 год. у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області, розташованого за адресою: 496, м.Дніпро, вул.Володимира Винниченка,1 за участю представника ТОВ Фірма "Адверс".

Головне управління ДФС у Полтавській області також звернулось до Східного апеляційного господарського суду з клопотанням про участь у судовому засіданні, призначеному на 02 грудня 2020 року о 10:00 годині в режимі відеоконференції у господарському суді Полтавської області.

У судове засідання з`явились позивач і перший відповідач.

Прокуратура своїм правом на участь у засіданні суду не скористалась, у судове засідання представника не направила, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином.

Через канцелярію суду Головне управління ДФС у Полтавській області надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з ухвалою суду і зазначає, що інформація, викладена в ухвалах слідчого судді, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Просило ухвалу господарського суду попередньої інстанції залишити без змін, як таку, що прийнята при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура зазначає, що судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представника прокуратури, за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, вислухавши присутніх представників сторін, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування позову ТОВ "Фірма "Адверс" зазначає, що позивачу від своїх контрагентів, банківських установ стало відомо про те, що Головним управлінням ДФС в Полтавській області та прокуратурою Полтавської області направляються та приймаються документи, в тексті яких міститься недостовірна інформація, що принижує ділову репутацію позивача, дискредитуючи його перед іншими контрагентами.

Недостовірною інформацією позивач вважає суб`єктивні твердження, викладені в клопотаннях, вимогах, листах, рапортах прокуратури Полтавської області та ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі яких, на думку позивача безпідставно, отримуються дозволи для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні за №0000313 від 08.11.2016 року, де зазначають: "установлено зернові склади, підконтрольні злочинній групі, та які задіяні в злочинній схемі незаконного експорту та закупівлі сільськогосподарської продукції за готівкові кошти: TOB "Фірма "Адверс" (код 40387906) та інші". В результаті чого така інформація була поширена відповідачами також і в рішеннях слідчого судді Київського районного суду м. Полтави, та направлялась контрагентам, банківським установам. Як стверджує позивач, така інформація є недостовірною, оскільки, вона не є доведеним фактом, не підтверджена жодним доказом, а є предметом дослідження в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000313 від 08.11.2016р.

Предметом позову є вимоги про зобов`язання Головного управління ДФС у Полтавській області та Прокуратури Полтавської області спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в ухвалах Київського районного суду м. Полтави: №552/1251/18 від 10.04.2018 року, №552/7792/18 від 27.11.2017 року, №552/554/18 від 30.01.2018 року, №552/539/18 від 30.01.2018 року та викладена у кримінальному провадженні №0000313 від 08.11.2016 року, де зазначено: "установлено зернові склади, підконтрольні злочинній групі, та які задіяно в злочинній схемі незаконного експорту та закупівлі сільськогосподарської продукції за готівкові кошти ТОВ "Фірма "Адверс", що порушує право на недоторканість ділової репутації ТОВ "Фірма "Адверс".

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про закриття провадження, зважаючи на наступні підстави.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України.

За змістом частин другої та третьої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, відтак юридична особа має право на захист особистого немайнового права у спосіб, передбачений статтею 277 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування), авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Таким чином, за змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України та статті 32 Конституції України кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України). Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом (частина друга статті 93 КПК України).

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Частиною другою статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Положеннями частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У порядку господарського судочинства не можуть розглядатися позови щодо спростування інформації, яка міститься, зокрема, в ухвалах Київського районного суду м. Полтави. Інформація, викладена в ухвалах слідчого судді, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки господарські суди не наділені компетенцією розглядати та давати оцінку обставинам, які є доказами у кримінальній справі. Вказані дії суду призведуть до повторної судової оцінки наданих суду доказів у кримінальній справі.

Фактично відносини між сторонами виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. Доводити недостовірність інформації, неналежність і недопустимість доказів позивач має у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги в порядку господарського судочинства.

Таким чином, не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, в судових рішеннях, в порядку господарського судочинства, а провадження у справі щодо таких вимог підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 231 ГПК України.

При цьому, судом також враховано і правові позиції Верховного Суду, зокрема, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87 цс 20), постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 917/289/18 від 19 вересня 2019 року та ін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на той факт, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до того, що суд остаточно не визначив предмет спору та характер спірних правовідносин, однак, твердження наведені у скарзі, не спростовують висновків, яких дійшов господарський суд, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Керуючись статтями п. 1 ч. 1 ст. 231, 269, п.1, ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Адверс" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.10.2020 у справі №917/1424/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.10.2020 у справі №917/1424/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.