РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/13603/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 617431,66 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 617431,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови Договору поставки №264/18/201218-25/1г від 20.12.2018 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 599976,19 грн.

Окрім того, позивачем нараховано до стягнення пеню в розмірі 14000,28 грн та 3% річних у розмірі 3455,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

23.09.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 08.10.2020, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 19.10.2020 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 28.10.2020. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 23.10.2020.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.09.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33.

Станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення №773 з відміткою про вручення конверту представнику відповідача 28.09.2020.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2018 між ТОВ «Фірма «Дісна» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (покупець, відповідач) було укладено Договір поставки №264/18/201218-25/1г від 20.12.2018 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Окрім того, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено Протокол розбіжностей до Договору поставки №264/18/201218-25/1г від 20.12.2018, відповідно до якого, постачальник розглянувши наданий покупцем проект договору поставки товару та, у зв`язку з незгодою стосовно деяких положень даного Договору, пропонує покупцю наступні зміни, які покупець або приймає, або не приймає.

Відповідно до п. 1.2. договору, поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно з замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору.

Поставка за цим договором можлива на умова: відповідно до п. 4.1.1., 4.1.2. DDP (Інкотермс 2010) Логістичний центр покупця м. Луцьк, вул. Клима Савура, 21-А або м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 10. DDP (Інкотермс 2010) торгівельний заклад покупця (адреса конкретного торгівельного закладу визначається в замовленні на постачання).

Згідно з п. 4.10. договору, обов`язок постачальника по поставці товару покупцю вважається своєчасно та належним чином виконаним з моменту передачі товару в повному обсязі покупцю і надання повного та відповідного пакету документів покупцю на товар.

Відповідно до Протокол розбіжностей до Договору сторони погодили доповнити ст. 4 договору п. 4.13, поставка товару згідно договору може здійснюватися в порядку централізовано-кільцевих перевезень. В такому випадку постачальник може проводити відпуск товару без оформлення покупцем довіреності на прийняття товару, але з обов`язком укладенням додатку до договору, в якому зазначаються паспорті дані та зразки підписів осіб, уповноважених здійснювати прийняття товару, а також зразки відбитків печаток (штампів) покупця. Підписи відповідальних осіб, відбитки печаток (штампів) повинні бути засвідчені керівником та бухгалтером покупця та скріплені печаткою.

Відповідно до п. 9.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 608936,07 грн, даний факт підтверджується копіями видаткових накладних №РН-0003199 від 17.02.2020, №РН-0003769 від 24.02.2020, №РН-0004451 від 02.03.2020, №РН-0005110 від 10.03.2020, №РН-0005709 від 16.03.2020, №РН-0006143 від 23.03.2020, №РН-0007260 від 10.04.2020, №РН-0007681 від 16.04.2020, №РН-0008098 від 24.04.2020, №РН-0008557 від 04.05.2020, №РН-0009012 від 08.05.2020, №РН-0009369 від 15.05.2020, №РН-0009962 від 22.05.2020, №РН-0010439 від 29.05.2020, №РН-0011056 від 05.06.2020, №РН-0011700 від 12.06.2020, №РН-0012412 від 19.06.2020, №РН-0013843 від 03.07.2020, №РН-0014692 від 10.07.2020, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відповідними печатками. Жодних зауважень відповідача, щодо кількості, якості та строків поставки товару матеріали не містять.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 8959,88 грн, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість за поставлений товар у розмірі 599976,19 грн.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо погашення відповідачем заборгованості за поставлений товар.

У зв`язку з тим, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, останній звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4.3. договору визначено, що передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленнями покупця.

Відповідно до Протокол розбіжностей до Договору сторони погодили викласти п. 5.4. відповідно до якого, оплата за поставлений товар, здійснюється покупцем протягом 50 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п. 7.2.1., 7.2.2. договору, покупець зобов`язаний приймати товар за кількістю та якістю в порядку і терміни, установлені даним договором. Оплатити товар в розмірах і в терміни, установлені даним договором.

Факт поставки товару відповідачу підтверджується видатковими вищезазначеними видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені відповідними печатками.

Враховуючи, що відповідач не подав до суду жодних пояснень та заперечень щодо позовних вимог позивача, також відповідачем не було подано доказів щодо оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 599976,19 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3455,19 грн трьох відсотків річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що надані позивачем розрахунку містять арифметичні помилки, у зв`язку з чим, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, які передбачені до стягнення з відповідача відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

Здійснивши власний розрахунок трьох відсотків річних, який відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 3381,23 грн.

Щодо заявленої позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 14000,28 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 8.2.1. договору визначено, за порушення термінів розрахунку, передбачених п. 5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачем заборгованість, суд вважає, що докази подані позивачем є більш вірогідними та підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (02160, м. Київ, просп. Соборності, буд. 15; індивідуальний податковий номер 31566495) 599976 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн 19 коп. основної заборгованості, 14000 (чотирнадцять тисяч) грн 28 коп. пені та 3381 (три тисячі вісімдесят одна) грн 23 коп. трьох відсотків річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 9260 (дев`ять тисяч двісті шістдесят) грн 36 коп.

В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 07.12.2020

Суддя Я.В. Маринченко