ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3259/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до Акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "МЕГА-ГАРАНТ"
про стягнення страхового відшкодування
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 до господарського суду звернулось Акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (АХА Страхування) з позовом до Акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "МЕГА-ГАРАНТ" та просить суд:

- стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (Адреса: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь АТ "Страхова компанія" АРКС" (Адреса: 04070, м.Київ, вул. Іллінська, 8, , р/р НОМЕР_1 в АТ" "УкрСиббанк", МФО 351005) суму страхового відшкодування в розмірі 13001,90 грн;

- стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (Адреса: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь АТ" Страхова компанія " АРКС" (Адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, , р/р НОМЕР_1 в АТ" "УкрСиббанк", МФО 351005) сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на постанову Московського районного суду м. Харкова у відповідності до якої 22.01.20 в м.Харкові водій ОСОБА_1 по пр. Московський 135, керуючи транспортним засобом Тоyota Rav 4 д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка зупинилася попереду, чим заподіяла матеріальну шкоду та порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України. На момент ДТП між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № тп68362а9ха від 14.03.2019, за яким позивач застрахував майнові інтереси Потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспорту Тоyota Rav 4 д.н. НОМЕР_2 . На підставі ст. 8, 979 Закону України "Про страхування", ст. 1187 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування позивачу завданих збитків у розмірі 13001,90 грн.

Ухвалою від 12.10.2020 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 02.11.2020 р. о 09:30.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою забезпечення процесуальних прав сторін та повного і всебічного встановлення обставин по справі.

У призначене на 08.12.2020 судове засідання учасники справи своїх представників не направили.

В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача (вх. 4954 від 03.12.2020) про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся судом шляхом направлення ухвал за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи (вх. 4793 від 27.11.2020) просив суд відкласти розгляд справи на період після закінчення карантинних заходів.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на час після закінчення карантину, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Окрім того, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, а одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ГПК України).

Згідно п. 4 Розділу X Прикінцевих положень ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

В той же час, необхідність відкладення розгляду справи має містити належне обґрунтування наявності поважних підстав для такого відкладення, неможливість виконання учасником справи своїх процесуальних прав у зв`язку із введеними обмеженнями, а не лише саме посилання на введення карантину.

Окрім того, згідно ч. 4 ст. 197 ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Таким чином, учасник справи не був позбавлений можливості скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак таке право ним реалізовано не було, як не було реалізовано і право на подання письмових заяв по суті справи.

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, зняття з них копії, надання доказів та заяв по суті справи, заявлення клопотань тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС («АХА Страхування») та ОСОБА_2 (надалі - Потерпілий) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №тп68362а9ха від 14.03.2019 року, за яким Позивач застрахував майнові інтереси Потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Toyota Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

22.01.2020 року о 14 год. 40 хв. в м. Харків по просп. Московський, 135 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: 1) «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 (надалі- ОСОБА_3 ); 2) «Toyota Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 (автомобіль Потерпілого). Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль Потерпілого отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Потерпілий звернулась до Позивача із заявою про подію та виплату страхового відшкодування від 07.02.2020 року. На основі рахунку №566 від 07.02.2020 року, ремонтної калькуляції № 1.003.20.0 від 07.02.2020 року, було складено страховий акт № ARX2540326 від 07.02.2020 року, розрахунок страхового відшкодування та сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 13001,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 640 821 від 10.02.2020 року.

На момент ДТП діяв укладений з АТ «СК «Мега-гарант» договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/106262730 (надалі - Поліс), за яким було застраховано цивільно-правову відповідальність при використанні ТЗ «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Ліміт цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану майну за Полісом складає 100000 грн. 00 коп., франшиза 0,00 грн. Таким чином, в межах ліміту Відповідач має здійснити відшкодування Позивачу завданих збитків у розмірі 13001 грн 90 коп.

13.04.2020 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача лист-претензію № 2974 АРКС, однак вимоги Позивача не були задоволені. Враховуючи викладене, Позивач просив суд стягнути з Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь AT «Страхова компанія «АРКС» суму страхового відшкодування в розмірі 13 001 грн 90 коп.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, заподіяної третій особі при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Отже, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке потерпілий мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі.

З огляду на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (Україна, 61057, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ДОНЦЯ-ЗАХАРЖЕВСЬКОГО, будинок 6/8, ідентифікаційний код особи 30035289) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" (Україна, 04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8, ідентифікаційний код особи 20474912, р/р НОМЕР_1 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) суму страхового відшкодування в розмірі 13001,90 грн та 2102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "09" грудня 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова