ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Справа № 924/744/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 (суддя Смаровоз М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"

про визнання припиненою поруки Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" за Договором поруки №1П/16АФ-15 від 16 березня 2015 року

за участю представників сторін:

позивача Савчук Ю.М.;

відповідача 1 не з`явився;

відповідача 2 Перепилиця О.С.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про визнання поруки припиненою - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав викладеній у ній просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Також просить забезпечити проведення всіх судових засідань у даній справі в режимі відеоконференції.

Скарга мотивована тим, що враховуючи положення Договору поруки №1П/16АФ-15 від 16 березня 2015 року, який укладений між ТОВ "Агротек", TOB "СК Бужок" та ТОВ "Серединецьке"; Договір фінансового лізингу М16АФ-15 від 16 березня 2015 року, який укладений між ТОВ "Агротек" та ТОВ "Серединецьке" та нормативно-правові акти, які регулюють дані відносини, апелянт вважає, що порука у відповідності до ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції яка діяла на моменту укладення договору поруки, є припиненою.

Також, на думку апелянта Господарським судом Хмельницької області при вирішення спору у справі №924/744/20 необґрунтовано відхилено правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі №910/13109/18. Окрім того апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного Суду в аналогічній справі, яка викладена в постанові від 05.11.2020 у справі №924/174/20.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 у справі №924/744/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20; розгляд апеляційної скарги призначено на "07" грудня 2020 року об 11:00 год.; запропоновано відповідачам в строк до 01.12.2020 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копій відзивів та доданих до них документів позивачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 у справі №924/744/20 була отримана учасниками у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

30.11.2020 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов від Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" письмовий виступ у дебатах (вих.№ 30/11-20/924/744/20 від 30.11.2020), в якому здійснено посилання на докази, які знаходяться в матеріалах справи та практику Верховного Суду.

02.12.2020 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов від Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" відзив (вих.№ 2311/20-1К від 23.11.2020) в якому з підстав викладених у ньому, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 - без змін.

Відповідач-1 своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання 07.12.2020, яке відбулось в режимі відеоконференції, з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.2020 повністю підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав усні пояснення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 07.12.2020 заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача-1 в судове засідання 07.12.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

16.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №16АФ-15 (далі договір), відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно га зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 "Специфікація" (п. 1.1 договору)

Згідно із п. 1.2. договору лізингу строк користування не може бути менше одного року.

Як передбачено п. 2.1. договору лізингу вартість майна становить гривневий еквівалент 200387,17 євро, що розраховується за курсом продажу євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, та на дату укладання цього договору становить 4563096,40 грн.

Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту приймання-передачі майна, відповідно до умов п. 2.1.1 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору лізингу всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Розділом 5 договору лізингу визначені права та обов`язки сторін, де в п. 5.3. вказано, що лізингодавець має право, зокрема: відмовитись від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Розділом 7 договору лізингу визначені умови відповідальності сторін, де в п. 7.2. договору передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати трьохсот шістдесяти п`яти процентів річних, від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 от. 625 ЦК України).

Згідно із п. 8.1. договору лізингу договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця: якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Пунктом 10.1. договору лізингу визначено, що ціна договору становить гривневий еквівалент 228240,96 євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 5197366,20 грн.

Підпунктом 10.2.1. договору лізингу визначено, що платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 27853,79 євро.

Строк дії договору з 16.03.2015 по 20.05.2016, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами цих зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1. договору лізингу).

Всі повідомлення за договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, врученні особисто або кур`єрською службою (кур`єром), за зазначеними адресами сторін. Датою отримання повідомлень, відправлених рекомендованим листом, буде вважатися дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача про: 1) вручення рекомендованого листа; або 2) відмову адресата від одержання рекомендованого листа; або 3) не проживання/незнаходження адресата за зазначеною адресою; або 4) закінчення терміну зберігання рекомендованого листа. Датою отримання повідомлень, вручених особисто або відправлених кур`єрською службою (кур`єром), буде вважатися дата їх вручення іншій стороні за договором (п. 12.5. договору лізингу).

Договір фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015 скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу "Специфікація майна" вартість всього майна складає 200387,17 євро.

Відповідно до додатку №2 до договору фінансового лізингу платежі вносяться до 20 числа кожного місяця, де перший платіж вноситься до 20.04.2015, а останній платіж 20.05.2016. Загальна сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу становить 166151,02 євро, а платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становить 27853,79 євро.

10.04.2015 між лізингодавцем та лізингоодержувачем складено та підписано акт приймання-передачі, який є додатком №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015, згідно якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав: дисплей GS 2630, в кількості 8 штук (2014 року випуску, із серійними номерами: PCGU2UF500515, PCGU2UF500424, PCGU2UF500404, PCGU2UF500098, PCGU2UF493643, PCGU2UF493891, PCGU2UF500747, PCGU2UF500336) загальною вартістю 200387,17 євро або 5074298,58 грн.

13.07.2016 між ТОВ "Агротек" та ТОВ "Серединецьке" укладено та підписано додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015, якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність до 365% річних за несвоєчасну сплату лізингових платежів.

Згідно із п.1 додаткової угоди №2 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015, виклавши п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у наступній редакції:

1.1. П. 10.2.1 викласти в наступній редакції: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 70010,06 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1594227,08 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку відповідно до п. 3.5.2 договору".

1.2. П. 10.1 викласти в наступній редакції; "Ціна договору становить гривневий еквівалент 270397,23 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6157323,48 грн., у тому числі ПДВ 750516,07 грн".

1.3. Викласти графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у редакції, визначеній у додатковій угоді № 2.

30.03.2018 між ТОВ "Агротек" та ТОВ "Серединецьке" укладено та підписано додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015, якою внесені зміни до основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 визначено, що станом на 30.03.2018 сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) лізингоодержувача перед лізингодавцем в еквіваленті до євро становить 164556,57, в тому числі сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ 120502,82 євро, платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ в сумі 44053,75 євро.

Згідно із п. 2 додаткової угоди №3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015, виклавши п. 10.2.1, 10.1, та Графік внесення лізингових платежів (додаток №2) у наступній редакції: 1.1. П. 10.2.1 викласти в наступній редакції: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 80048,99 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1822827,57 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 договору".

1.2. П. 10.1 викласти в наступній редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 282745,13 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6438502,45 грн., у тому числі ПДВ 760516,07 грн."

1.3. Викласти графік внесення лізингових платежів (додаток № 2) у редакції, наведеній у додатковій угоді № 3. Відтак, визначено інший графік платежів до 20.06.2019.

Разом з тим, у додатковій угоді №3 продовжено строк дії договору лізингу до 20.06.2019 включно (п.5 додаткової угоди №3).

16.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавцем), Товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручителем), Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувачем) укладено договір поруки №1П/16АФ-15 (далі договір поруки), предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №16АФ-18 під 16.03.2015, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015 (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 1.2. договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором не потребують.

Як передбачено п. 1.3. договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителями внесення таких змін.

Відповідно до п. 6.2. договору поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України).

Згідно із п. 6.3. договору поруки сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Договір поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015 скріплений підписами та печатками сторін.

Позивач, вважаючи, що порука припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) звернувся до суду з позовом про визнання припиненою поруки ТОВ "СК Бужок" за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 в задоволенні позову відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що сторони договору поруки, скориставшись ст. 6 ЦК України, передбачили, що збільшення обсягу основного зобов`язання без згоди поручителя матиме наслідком те, що відповідальність поручителя залишиться без змін.

Також, враховуючи умови п. 6.2 договору поруки суд дійшов висновку, що сторони у договорі поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015 за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції ст. 559 ЦК України станом на момент укладення договору поруки, відтак відсутні підстави вважати припиненою поруку СК "Бужок" за договором поруки №1П/16АФ-15 від 16.03.2015 на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки трирічний строк пред`явлення вимоги кредитора до поручителя по останньому платежу, закінчення якого є підставою для припинення поруки, на даний час не сплив.

Судом взято до уваги ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2019 у справі №904/421/19, згідно якої ТОВ "Агротек" у лютому 2019 року звернувся до суду із вимогою до ТОВ "СК Бужок", до ТОВ "Євразія-Сервіс, до "Торговий дім "Армада ЛТД" про солідарне стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та договорами поруки.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень до неї, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ст. 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, 16.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавцем), Товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручителем), Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувачем) укладено договір поруки №1П/16АФ-15 (далі договір), предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №16АФ-15 під 16.03.2015, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015 (п. 1.1. договору).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договорів поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Пунктом 1.3 договору поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 визначено, що для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Пунктом 6.3. договору поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 передбачено, що сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Агротек" у лютому 2019 року звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та договорами поруки (справа №904/421/19), в тому числі до ТОВ "СК Бужок", якого ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2019 залучено в якості відповідача у справі №904/421/19 (аркуш справи 87-89).

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що визначення обсягів солідарних зобов`язань поручителя виключно у залежності тільки від волевиявлення сторін в основному зобов`язанні суперечить встановленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки створює підстави для завдання шкоди майновим інтересам поручителя через неузгоджене ним збільшення розміру його фінансової відповідальності.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднанні норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору тощо, що відповідають нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст цих принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішніми або об`єктивними, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями у цивільному праві.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 у справі №761/41709/17, цивільне законодавство не містить визначення згаданих принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, унеможливити укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої процесуальної поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 26.05.2020 у справі №910/13109/18, згідно якого умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Тобто, в даному випадку умови договору поруки про те, що у разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім), не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, не звільняють від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Вищевказана правова позиція неодноразово проголошувалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.12.2018 у справі №569/8360/16-ц та у постанові від 09.10.2020 у справі №903/998/19.

Тобто, у справі № 924/744/20 умови пунктів 1.1., 1.3 та 6.3 договору поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, не звільняють ТОВ "Агротек" від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Колегія суддів апеляційної інстанції також приходить до висновку, що договір поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 містить в собі дві протилежні умови щодо обсягу відповідальності поручителя (як повної і, в той же час - обмеженої), що суперечать одна одній.

Так, сторони в пункті 1.1 договору поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 визначили, що предметом договору поруки є зобов`язання ТОВ "СК Бужок" солідарно відповідати в повному обсязі перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, які випливають з умов договору лізингу, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору лізингу.

Отже, в якості предмету договору поруки сторонами визначений повний обсяг солідарної відповідальності поручителя за виконання лізінгоодержувачем своїх зобов`язань як за договором лізингу, так і за усіма додатковими угодами до нього.

В пункті 1.3 того ж розділу договору, що має назву "Предмет договору", сторони конкретизують вищевказані умови, зазначивши, що для внесення будь-яких змін та доповнень до договору лізингу лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін. Отже, сторони договору вважали, що згода поручителя, за пунктом 1.3 не потрібна на будь-які зміни, тобто, згідно цього пункту, поручитель в момент укладання договору погоджується на зміни до договору лізингу без додаткового узгодження з ним цих змін.

Між тим, в пункті 6.3 розділу "Заключні положення" договору міститься протилежна умова (яка суперечить предмету договору) про те, що у разі, якщо без згоди поручителя (наявність чи відсутність якої для сторін договору, на їх думку згідно умов пункту 1.3, юридично неважлива) до договору лізингу вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім). Але ж згідно предмету договору (п.1.1) цей "попередній" обсяг відповідальності, що "залишається без змін", визначений як повний обсяг - як за договором лізингу, так і за усіма додатковими угодами до нього.

В умовах, коли положення договору суперечать одне одному, об`єктивний аналіз договірних правовідносин, здійснений судом, обґрунтовано включає в себе і оцінку фактичних дій учасників цих правовідносин, здійснених ними на виконання договору.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що:

- в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ТОВ "СК Бужок" про укладення додаткової угоди №2 від 13.07.2016, а також докази повідомлення ТОВ "СК Бужок" про укладення додаткової угоди №3 від 30.03.2018, якими змінено ціну Основного договору, і як наслідок розмір відповідальності за його невиконання;

- ТОВ "Агротек" не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що поручитель ТОВ "СК Бужок" надав письмову згоду на збільшення ціни договору фінансового лізингу №16АФ-15 від 16.03.2015 і відповідальності за даним договором;

- ТОВ "Агротек" у дослідженому судом відзиві на позов (а.с. 77-83), з посиланням на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2019 у справі №904/421/19 (а.с. 87-89) вказав про те, що вимогу до ТОВ "СК Бужок" про солідарне виконання прострочених зобов`язань лізингоодержувача він подав шляхом залучення ТОВ "СК Бужок" у якості відповідача у справі №904/421/19 (тобто, розмір цієї вимоги дорівнює ціні позову у справі №904/421/19);

колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що в даному випадку фактично має місце збільшення зобов`язань за договором фінансового лізингу без погодження з поручителем - ТОВ "СК Бужок", що, відповідно, є підставою для припинення поруки за договором поруки №16АФ-15 від 16.03.2015 в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України (у редакції на момент укладення договору поруки).

Аналогічного висновку щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.12.2018 у справі №569/8360/16-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №910/13109/18, Верховний Суд у постанові від 05.11.2020 у справі 924/174/20.

При цьому, посилання скаржника ТОВ "Агротек" на постанови Верховного Суду у справі №924/502/19 від 17.02.2020 та №924/482/19 від 06.02.2020 не можна вважати обґрунтованим, оскільки вказані постанови були ухвалені до того, як Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 26.05.2020 у справі №910/13109/18 вищевказаний правовий висновок щодо застосування положень ч.1 ст. 559 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову допустився неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, передбачені ст.123 ГПК України, в тому числі і за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №924/744/20 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

3. Визнати припиненою поруку Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька обл., Красилівський р-н, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус Б, ) за Договором поруки №1П/16АФ-15 від 16 березня 2015 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединеньке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4, ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька область, Красилівський р-н, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус Б, ).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4, код 32678262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька область, Красилівський р-н, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус Б, ) 1051,00 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 1576,50 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, код 32232765) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька область, Красилівський р-н, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус Б, ) 1051,00 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 1576,50 гривень витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

8. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "08" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.