ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 листопада 2020 року Справа № 903/378/20

за позовом: Комунального підприємства "Одесміськелектротранс"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"

про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 05.05.2017 до договору №Т-ОМТС-п/2017/313 та стягнення 178668,26 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н. В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з,

Суть спору: 27.05.2020 позивач - Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс" звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 05.05.2017 до договору №Т-ОМТС-п/2017/313 та стягнення 178668,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснив переплату за отримане паливо в сумі 178668,26 грн. за недійсним правочином.

Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05.08.2020.

24.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, в якому позивач зазначає, що строк позовної давності закінчився 05.05.2020, а позовна заява до суду подана 21.05.2020. Однак, через введений карантин було неможливо зібрати всі необхідні документи для складання та подачі позову до суду.

27.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №151 від 27.07.2020, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що чинним законодавством не визначено, якими саме документами може підтверджуватися коливання ціни товару на ринку, не визначено ані їх форму, ані зміст. При укладенні договору та внесенні змін до нього сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, включаючи предмет, ціну та кількість товару. Також відповідач не погоджується з розрахунком ціни позову, оскільки підстави для стягнення з відповідача коштів на підставі ст. 1212 ЦК України за наявності спеціальної норми - ст. 216 ЦК України, а також чинного договору відсутні.

В судовому засіданні 02.09.2020 суд з власної ініціативи на місці постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 05.11.2020.

21.09.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не навів документально підтверджених доводів про необхідність таких змін та не спростував твердження позивача про те, що зміни до договору внесені на підставі довідок, які фактично не містять підтвердження коливання вартості бензину А-92 та дизельного палива та не є належним документальним обґрунтуванням зростання ціни вказаного товару. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

28.10.2020 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому він просить розгляд справи провести за відсутності представника "Нафтотрейд Ресурс" у зв`язку із неможливістю явки уповноваженого представника. Проти задоволення позову заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28.10.2020 було повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 25.11.2020.

24.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, в якому відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач повинен був звернутися до суду до 05.05.2020, а звернувся - 27.05.2020. Просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

24.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

25.11.2020 в судове засідання представники сторін не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату і час розгляду справи.

Факт належного повідомлення відповідача підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 339 від 05.11.2020.

Позивачу ухвалу було надіслано на електронну пошту, адресу якої зазначено у позовній заяві.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

22.03.2017 Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс" на веб-порталі публічних закупівель "PROZZORO" розмістило оголошення про намір здійснити закупівлю дизельного палива та бензину А-92 обсягом 163000 л. та 20000 л. відповідно, та розмістило тендерну документацію з вимогами до учасників та предмету закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2017-03-22-000590-c).

У відкритих торгах взяли участь два учасника, які надіслали наступні тендерні пропозиції: ТОВ "Нафтотрейд Ресурс", остаточна цінова пропозиція 3649627 грн. з ПДВ; ТОВ "ТЕХОЙЛ РІТЕЙЛ", остаточна цінова пропозиція 3653598 грн. з ПДВ, ТОВ «Ритейл Юкрейн» остаточна цінова пропозиція 3814840 грн..

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету від 12.04.2017 року №2 переможцем торгів визнано ТОВ "Нафтотрейд Ресурс".

За результатами відкритих торгів 28.04.2017 укладено договір № Т-ОМТС-п/2017/313 (далі - Договір) на поставку бензину А-92 об`ємом 20000 літрів за ціною 23,49 грн. та дизельного пального об`ємом 163000 літрів за ціною 19,508 грн. Сума цього договору складає 3649627 грн., в тому числі ПДВ 608271,17 грн.

У подальшому відповідач заявив про неможливість поставки нафтопродуктів за вказаною ціною у зв`язку з коливанням ціни на внутрішньому ринку України.

На підтвердження цього факту відповідач надав довідку Одеської регіональної палати від 05.05.2017, в якій вказано, що роздрібна ціна складає: станом 20.04.2017 - 23,97-23,99 грн. за 1 літр, станом на 05.05.2017 - 24,49 грн. за літр.

У позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з виробничою необхідністю в отриманні бензину та дизельного палива він був вимушений укласти до Договору додаткові угоди.

Відповідно до додатку №1 до Договору від 28.04.2017(Специфікація) вартість бензину А-92 складає 23,49 гривень за один літр, об`єм поставки 20 000 літрів. Вартість дизельного пального складає 19,50 гривень за один літр, об`єм поставки 163000 літрів(а.с. 11).

03.05.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, в якій сторони узгодили кількість дизельного палива в розмірі 163000 літри за ціною 19,50 грн. за один літр, а бензин А-92 в кількості 20000 літрів за ціною 23,49 грн. за один літр (а.с. 50).

04.05.2017 року було укладено додаткову угоду №2 до Договору. Відповідно до додаткової угоди №2 вартість бензину А-92 збільшилась до 23,54 гривень за один літр, а об`єм зменшився до 19957,5191 літрів. Вартість дизельного палива збільшилась до 21,45 гривень за один літр, а об`єм зменшився до 148181,8182 літрів (а.с. 51).

05.05.2017 року було укладено додаткову угоду №3 до Договору. Відповідно до додаткової угоди №3 до Договору вартість дизельного палива збільшилась до 22,04 гривень за один літр, а об`єм зменшився до 144215,0635 літрів. Вартість бензину А-92 залишилась без змін(тобто такою, що визначена додатковою угодою №2 - 23,54 гривень за літр) (а.с. 52)

20.06.2017 сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до Договору. Відповідно до додаткової угоди № 4 сторони дійшли згоди змінити ціну за одиницю товару у бік зменшення, проте також об`єм зменшився, дизельне паливо - кількість 83755,0635 літрів, ціна - 21,54 грн. за літр, а бензин А-92 в кількості 13957,5191 літрів, ціна - 23,04 грн. за літр (а.с. 53).

26.07.2017 сторонами було підписано додаткову угоду №5 до Договору. Відповідно до додаткової угоди №5 сторони дійшли згоди змінити ціну за одиницю товару у бік зменшення, проте також об`єм зменшився, дизельне паливо - кількості 19855,0635 літрів з ціною - 21,04 за літр. Вартість та кількість бензину А-92 залишилась без змін(тобто такою, що визначена додатковою угодою №2 - 23,04 гривень за літр в кількості 13957,5191 літрів (а.с. 54).

Слід зазначити, що договір поставки нафтопродуктів № Т-ОМТС-п/2017/313 було укладено 28.04.2017, а вже 03.05.2017, 04.05.2017, 05.05.2017 сторони почали збільшувати ціну товару, що не відповідає принципам Закону України "Про публічні закупівлі".

В аспекті викладеного, суд засвідчує, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України (далі-ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України зазначено що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1 ст. 207 ГОсподарського кодексу України (далі-ГК України) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Правовідносини в сфері державних закупівель регулюються Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час закупівлі, принципами закупівлі є добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час закупівлі, договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час закупівлі, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 180 ГК України (ч. ч. 1, 2, 3) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 2 ст. 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час укладення договору, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Після внесення змін до договору додатковою угодою № 3 від 05.05.2017 положення Договору про предмет, зокрема, кількість товару, що закуповується, не відповідають тендерній документації, якою передбачалась закупівля більшої кількості бензину, дизельного палива та за нижчою ціною, ніж це визначено оспорюваною додатковою угодою№ 3 від 05.05.2017. Таким чином, уклавши додаткову угоду до договору про закупівлю товарів, сторони порушили приписи п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час укладення угод.

Укладення додаткової угоди № 3 від 05.05.2017 на таких умовах порушує також приписи ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, діючій на час укладення угоди, якою визначено принципи закупівлі.

З аналізу змісту оспорюваної додаткової угоди №3 від 05.05.2017 вбачається, що в результаті укладення цієї додаткової угоди відбулось зменшення ціни договору за рахунок підвищення ціни одиниці товару(вартість дизпалива зросла на 13,03%(22,04 грн.-19,50 грн.=2,54 грн., що складає 13,03% від вартості дизпалива на момент укладення договору) з одночасним зменшенням його кількості (бензину А-92 на 42,4809л, дизельного палива на 18784,9365л). Тобто, після внесення змін до Договору додатковою угодою №3 від 05.05.2017 положення договору про предмет, зокрема, кількість товару, що закуповується, не відповідають тендерній документації, якою передбачалась закупівля більшої кількості бензину, дизельного палива та за нижчою ціною, ніж це визначено оспорюваною додатковою угодою.

Враховуючи те, що ціна є істотною умовою договору про закупівлю товарів за державні кошти, то відповідно до наведених вимог законодавства, вона може бути змінена після підписання договору до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі лише в разі зміни ціни товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Згідно роз`яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Тобто, для збільшення ціни закупівлі товару, яка узгоджена в договорі закупівлі товару за державні кошти, сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення та сукупність збільшень ціни товару не може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору.

Коливання ціни товару на ринку передбачає динаміку ціни товару у бік збільшення за період з моменту укладення договору та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, зумовлених таким коливанням.

Тобто, сторони договору мають довести факт коливання ціни у бік підвищення на ринку паливно-мастильних матеріалів за період з дати укладення основного договору до дати укладення додаткової угоди.

Підставою, яка викликала необхідність укладення додаткової угоди №3 позивач зазначив коливання вартості бензину А-92 та дизельного палива, посилаючись на довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.05.2017.

Згідно з довідкою Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.05.2017 роздрібні ціни (АЗС) комерційних пропозицій крупних постачальників нафтопродуктів: WOG, OKKO, SOCAR визначені в гривнях України за 1 літр і становлять, враховуючи ПДВ, на дизпаливо станом на 20.04.2017 - 23,97-23,99 грн., станом на 05.05.2017-24,49 грн. (а.с. 14).

Разом з тим, суд зазначає, що для збільшення ціни закупівлі товару, яка узгоджена в договорі закупівлі товару за державні кошти, сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення.

Крім того, збільшення в додатковій угоді №3 від 05.05.2017 вартості дизельного на палива на 13,03%, суперечить п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Довідка Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.05.2017 відображає ціну на та не свідчить про динаміку росту цін на пальне протягом певного періоду(а.с.14).

Відтак, у сторін були відсутні підстави для зміни істотних умов договору про закупівлю в день його підписання, оскільки сторонами не надано належних доказів, які б підтверджували коливання цін на пальне у бік збільшення з моменту укладення договору № Т-ОМТС-п/2017/313 від 28.04.2017 до моменту внесення до нього змін додатковою угодою №3 від 05.05.2017.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що збільшення ціни товару не призвело до збільшення загальної ціни договорів.

Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові, оскільки загальна ціна договорів не збільшилась виключно за рахунок зменшення предмету закупівлі - кількості пального.

Виходячи з принципу свободи договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, позивач не був позбавлений права розірвати у встановленому законодавством порядку договір, укладений на невигідних для нього умовах.Завдяки тому, що відповідач у тендерній пропозиції запропонував найнижчу ціну на бензин та дизельне паливо, він і став переможцем торгів. Відповідач, знаючи про ціни, які склалися на ринку нафтопродуктів на момент підписання договорів, гарантував їх постачання позивачу за цінами, узгодженими в договорах поставки нафтопродуктів № Т-ОМТС-П2017/313 від 28.04.2017.

Твердження відповідача, що ціна за одиницю товару за Договором збільшувалась не більше ніж на 10 % кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до Договорів, а зазначені зміни не призвели до збільшення суми, визначеної у Договорі, судом відхиляються. Як встановлено судом, фактична зміна ціни за літру дизпалива склала 13,03% від ціни визначеної при укладенні Договору, а не в межах 10%.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ринкової вартості нафтопродуктів на момент укладення спірної додаткової угоди №3, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни у вказані періоди.

Пропозиція постачання нафтопродуктів за заниженими цінами із подальшим кількаразовим підвищенням ціни, що відбулось після торгів та здійснене в доволі короткий проміжок часу, є свідченням як порушення принципу добросовісної конкуренції, так і принципу відкритості і прозорості на всіх стадіях закупівлі, оскільки тендерною документацією, а в подальшому і в укладених Договорах замовник визначив не лише ціну товару, а й кількість, яку планував закупити. В результаті ж безпідставного (без належного обґрунтування та документального підтвердження) укладення оспорюваної додаткової угоди кількість товару, що також є істотною умовою договорів, була значно зменшена, що також розцінюється як порушення економічних інтересів держави.

Беручи до уваги той факт, що збільшення в додатковій угоді №3 від 05.05.2017 вартості дизельного на палива на 13,03%, суперечить п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", додаткова угода укладена без документального підтвердження цін з моменту укладення основного договору до моменту виникнення необхідності у внесенні змін, що порушує приписи ст. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" та призвело до суттєвого зменшення обсягів пального, що планувалося закупити, суд дійшов висновку, що позовна вимога Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 05.05.2017 до договору №Т-ОМТС-п/2017/313 підлягає до задоволення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.09.2020 у справі №921/524/18, від 12.02.2020 по справі №913/166/19, від 23.01.2020 у справі №907/788/18, 16.04.2019 у справі №915/346/18.

У постанові від 12.02.2020 по справі №913/166/19 Верховний Суд зазначив, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

За приписами частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

До позовної заяви позивач додав розрахунок переплати (а.с.20), відповідно до якого за додатковими угодами № 2, 3 було отримано 70410,00 л. дизпалива та 8000,00 л. бензину А-92 на суму 1740156,40 грн, яку позивач сплатив відповідачу. Договірна ціна палива становила 19,50814 грн. за дизпаливо та 23,49 грн. за бензин; сума до сплати за договором становить 1561488,14 грн. Отже, переплата позивача, як він вважає, становить 178668,26 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що додаткова угода № 2, якою сторони встановили кількість бензину А-92 в кількості 19957,5191 з ціною 23,54 грн. за літр та дизельне пальне в кількості 148181,8182 літра з ціною 21,45 грн. за літр, судом недійсною не визнавалась, такої вимоги позивачем заявлено не було.

Беручи до уваги розрахунок позивача, суд вважає, що оскільки додатковою угодою №2 сторони змінили ціну товару, розрахунок переплати за договором про закупівлю товарів слід здійснити наступним чином.

Згідно розрахунку позивача кількість поставленого товару за додатковою угодою №3 становить: 70410 літрів дизельного пального та 8000 літрів бензину А-92.

Ціна дизельного пального згідно додаткової угоди №2 становить 21,45 грн. за літр, бензину А-92 - 23,54 грн. за літр.

Ціна дизельного пального згідно договору становить 19,50814 грн. за літр, бензину А-92 - 23,49 грн. за літр.

Сума до сплати за цінами договору становить: за дизельне пальне-1373568,13 грн. (за ціною 19,50814 грн. за 70410 літрів), за бензин 187920 грн. (за ціною 23,49 грн. за 8000 літрів). Всього 1561488,13 грн.

Сума до сплати за додатковою угодою № 2 становить - 1510294,50 грн. за дизельне пальне (за ціною 21,45 грн. за 70410 літрів) та 188320 грн. за бензин А-92 (за ціною 23,54 грн. за 8000 літрів). Всього 1698614,50 грн.

Позивачем сплачено - 1740156,40 грн., отже сума переплати становить 41541,90 грн. (1740156,40 грн. -1698614,50 грн. = 41541,90 грн.).

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, враховуючи ч.1, п.1 ч. 3 статті 1212 ЦК України, вимога позивача про стягнення з відповідача суми переплати, що мала місце внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання спірної угоди з порушенням законодавства, підлягає до задоволення частково. З відповідача слід стягнути 41541,90 грн. переплати за цінами, встановленими в додатковій угоді №2 до Договору, а в задоволенні позову в частині стягнення 137126,36 грн. слід відмовити через необгрунтованість.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №912/898/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, су зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для юридичної особи (суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291, від 29 квітня 2020 р. № 313 та від 4 травня 2020 р. № 332 постановлено(поміж-іншим), установити з 12.03.2020 по 22.05.2020 на усій території України карантин.

Разом з тим, 02.04.2020 Президент України підписав Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)". Закон опубліковано і він набрав законної сили.

Відповідно до п. 11 закону під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019), Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Судом встановлено, що зі змісту додаткової угоди №3 її було укладено 05.05.2017.

Згідно з відмітками ПАТ "Укрпошта" на конверті, позивач надіслав позовну заяву до суду 21.05.2020, тобто без пропуску строку позовної давності( строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України продовжився на строк дії карантину в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)"), тому заява відповідача №б/н від 23.11.2020 про застосування позовної давності відхиляється судом.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2725,13 грн. судового збору, в іншій частині сплата судового збору(2056,89 грн.) покладається на позивача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 05.05.2017 укладену до договору №Т-ОМТС-П2017/313 від 28.04.2017 між Комунальним підприємством "Одесміськелектротранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс".

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) на користь Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (м. Одеса, вул. Водопровідна, 1, код 03328497) 41541,90 грн. (сорок одна тисяча п`ятсот сорок одну гривню 90 коп.) та 2725,13 грн.(дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень 13 коп.) сплаченого позивачем судового збору.

4. У задоволенні позову Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" в частині стягнення 137126,36 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

07.12.2020

Суддя А. С. Вороняк