ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2140/20

За позовом: Фізичної особи-підприємця Весловського Ігоря Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

До відповідача: Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Мартиненко М.С. - на підставі ордеру серії ВЕ №1017013 від 22.06.2020р.;

Від відповідача: Кір`як Д.А. - в порядку самопредставницва.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Весловський Ігор Ігорович, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління (далі - ГУ) Національної поліції в Одеській області про стягнення 6 788 230 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2140/20, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.08.2020р.

Протокольною ухвалою суду від 20.08.2020р. підготовче засідання відкладено на 15.09.2020р. Протокольною ухвалою суду від 15.09.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 29.09.2020р.

25 вересня 2020р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява ФОП Весловського І.І. про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з ГУ Національної поліції в Одеській області 142 440 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2020р. відкладено підготовче засідання на 15.10.2020р. Протокольною ухвалою суду від 15.10.2020р. відкладено підготовче засідання на 22.10.2020р.

Протокольною ухвалою суду від 22.10.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №916/2140/20 до судового розгляду по суті на 03.11.2020р. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2020р. відкладено судове засідання по розгляду справи по суті на 26.11.2020р.

Позивач - ФОП Весловський І.І., підтримує позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідач - ГУ Національної поліції в Одеській області, заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 08.09.2020р., та відзиві на заяву про зменшення розміру позовних вимог, що надійшов до суду 15.10.2020р.

Позивач у справі зазначає, що 20.03.2014р. між Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та Управлінням Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було укладено Договір про співпрацю №10.

23 лютого 2015 року між Одеською філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським І.І. було укладено Договір №1 про надання послуг, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого метою укладання сторонами даного Договору є створення належних умов для відповідального зберігання транспортних засобів у передбачених законодавством випадках відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках. Предметом Договору є надання послуг із забезпечення та організації відповідального зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику, розташованому на земельній ділянці за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, Червоний Хутор, на розі вул. Академіка Вільямса та вул. Ільфа і Петрова. Позивач зазначає, що Договір діяв до 30.12.2015р. включно.

31 грудня 2015р. між Південною міжрегіональною філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" (Сторона-1) та ФОП Весловським І.І. (Сторона-2) укладено Договір про надання послуг №15, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого метою укладання сторонами даного Договору є створення належних умов для відповідального зберігання транспортних засобів у передбачених законодавством випадках відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках». Предметом Договору є надання послуг із забезпечення та організації відповідального зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику, розташованому на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89.

Позивач зазначає, що відповідно до п.20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів .

Пунктом 32 Порядку зберігання речових доказів визначено, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.

Позивач зазначає, що спільним наказом Генеральної прокуратури України, Державної податкової адміністрації України, Верховного суду України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010р. затверджено Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, у відповідності до абз.4 п.13 якої витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

Пунктом 21 розділу III Положення про Головне управління Національної поліції в Одеській області встановлено, що однією з функцій ГУНП в Одеській області є, зокрема, здійснення в установленому законодавством України порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, на спеціальних майданчиках і стоянках ГУНП.

Позивач зазначає, що відповідно до п.7.1 Договору про надання послуг №15, укладеного між ДП МВС України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським І.І., останній набирає чинності з 01.01.2016р. та діє до 31.12.2016р.

У відповідності до п.7.2 Договору якщо за 1 місяць до закінчення строку дії даного Договору жодна зі сторін не направить іншій письмове повідомлення про припинення дії Договору по закінченню строку, вказаного в пункті 7.1, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Оскільки станом на 22.06.2020р. ФОП Весловський І.І. не отримував жодних листів чи повідомлень про розірвання Договору, він вважає, що вказаний Договір є діючим.

Більш того, з точки зору позивача, факт дії Договору підтверджується тим, що в період з 31.12.2015р. по 13.03.2020р. слідчі органів поліції направляли на спеціальний майданчик на зберігання транспортні засоби, а також процесуальними документами щодо видачі автомобілів.

Позивач вважає, що факти звернення органів національної поліції та їх посадових осіб підтверджуються оформленими на кожний транспортний засіб Актом прийому затриманого транспортного засобу, а також іншими підтверджувальними документами, зокрема, листами слідчих до позивача щодо допуску до транспортних засобів експертів для проведення експертних досліджень та власників транспортних засобів, судовими рішеннями про арешт або зняття арешту з транспортних засобів, постановами слідчих про визнання транспортних засобів речовими доказами тощо.

Позивач зазначає, що у відповідності до п.3.1. Договору про надання послуг №15 Сторона-2 (ФОП Весловський І.І.) отримує винагороду за свою діяльність у розмірі, що надходить як плата від фізичних та юридичних осіб за тимчасове зберігання транспортних засобів. За надані послуги із тимчасового зберігання транспортних засобів фізичні та юридичні особи сплачують на поточний рахунок Сторони-2 плату відповідно до тарифів, затверджених спільним наказом МВС України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України від 10.10.2013р. «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)».

Позивач також посилається на спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України №967/1218/869 від 10.10.2013р., яким затверджено Розміри плат за транспортування та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках): за першу - сьому добу, включно стягується плата у розмірі 120 грн. за добу; за кожну наступну добу, починаючи з восьмої доби, стягується плата у розмірі 20 грн. за добу.

При цьому, позивач вважає, що п.1 Розмірів плат за транспортування та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках щодо порядку оплати не може бути застосований у даному випадку, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05.06.2019р. у справі №199/6300/16, відповідно до якого зберігання речових доказів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, та вважає, що цей пункт суперечить п.32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (з наступними змінами та доповненнями), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012р. №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», який має більшу юридичну силу ніж спільний наказ №967/1218/869 від 10.10.2013р.

В позовній заяві ФОП Весловський І.І. зазначає, що на підставі Договору про надання послуг №15, що був укладений між ДП МВС України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським І.І., органи національної поліції та їх посадові особи протягом 2015-2020р.р. отримували послуги із зберігання 420 транспортних засобів (легкові автомобілі, вантажівки, мотоцикли, мопеди, велосипеди) на спеціальному майданчику, розташованому на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89. Однак, оплати вартості наданих позивачем послуг не здійснювалося, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 6 788 230 грн.

В ході розгляду справи, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 142 440 грн за надані послуги зі зберігання на спеціальному майданчику 17-ти транспортних засобів, а саме: автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_2 у сумі 12 040 грн за період з 13.07.2018р. по 31.01.2020р.; автомобіля HYUNDAI TUCSON НОМЕР_3 у сумі 17 160 грн за період з 04.10.2017р. по 05.01.2020р.; автомобіля GEELY НОМЕР_4 у сумі 16 580 грн за період з 14.11.2017р. по 17.01.2020р.; автомобіля BMW НОМЕР_5 у сумі 10 340 грн за період з 11.10.2018р. по 05.02.2020р.; автомобіля FORD FUSION НОМЕР_6 у сумі 6 980 грн за період з 03.03.2017р. по 11.01.2018р.; автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_7 у сумі 7 260 грн за період з 05.05.2018р. по 29.03.2019р.; автомобіля CHEVROLET AVEO НОМЕР_8 у сумі 4 880 грн за період з 08.06.2019р. по 03.01.2020р.; автомобіля MAZDA НОМЕР_20 у сумі 9 880 грн за період з 16.09.2018р. по 19.12.2019р.; автомобіля ВАЗ 2109 НОМЕР_9 у сумі 9 320 грн за період з 18.10.2018р. по 23.12.2019р.; автомобіля NISSAN LAUREL НОМЕР_21 у сумі 7 660 грн за період з 08.12.2018р. по 21.11.2019р.; автомобіля MERCEDES BENZ S14D НОМЕР_19 у сумі 3 320 грн за період з 11.05.2019р. по 19.09.2019р.; автомобіля MERCEDES BENZ S220 НОМЕР_22 у сумі 4 140 грн за період з 18.04.2019р. по 07.10.2019р.; автомобіля BMW Х5 НОМЕР_23 у сумі 5 320 грн за період з 07.05.2019р. по 24.12.2019р.; автомобіля CHEVROLET AVEO НОМЕР_10 у сумі 9 720 грн за період з 27.07.2018р. по 21.10.2019р.; автомобіля FORD FOCUS НОМЕР_24 у сумі 5 640 грн за період з 18.04.2019р. по 21.12.2019р.; автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25 у сумі 4 060 грн за період з 21.06.2018р. по 06.12.2018р.; автомобіля MERCEDES BENZ НОМЕР_11 у сумі 8 140 грн за період з 27.08.2018р. по 03.09.2019р.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано: акти прийому-затриманого транспортного засобу, рішення суду, листи слідчих, адресовані ДП МВС України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ", копії водійських посвідчень з розписками, на підставі яких позивач встановив факт здачі відповідних автомобілів на зберігання саме йому та строк перебування даних автомобілів на зберіганні у позивача.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За таких обставин, позивач вважає, що ГУ Національної поліції в Одеській області допустило порушення прав та законних інтересів позивача, що є підставою для стягнення з відповідача коштів за зберігання речових доказів у вигляді транспортних засобів ФОП Весловським І.І. на спеціальному майданчику, розташованому на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89, у розмірі 142 440 грн.

Відповідач - ГУ Національної поліції в Одеській області, заперечує проти позову та зазначає, що ГУ Національної поліції в Одеській області не є стороною жодного із Договорів, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим жодних зобов`язань між сторонами у справі не існує.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до п.20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. №1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» Національній поліції доручено забезпечити функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів з цією метою дозволено територіальним (у тому числі міжрегіональним) органам Національної поліції для доставляння та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів укладати договори з державними підприємствами, які належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції. У разі потреби зазначені державні підприємства залучають на конкурсних засадах підприємства, установи та організації недержавної форми власності для надання окремих видів таких послуг.

Виходячи із даних положень, відповідач вважає, що ГУ Національної поліції в Одеській області з метою забезпечення функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів може укладати договори лише з державними підприємствами, що належать до сфери управління МВС чи Національної поліції.

Зазначене, з точки зору відповідача, також підтверджує той факт, що між позивачем та відповідачем не діють будь-які угоди щодо зберігання транспортних засобів.

Натомість, як зазначає відповідач, що між ним та ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» діють угоди про співпрацю щодо забезпечення функціонування спецмайданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: вул. Аеропортівська, 27/1; вул. Тираспольське шосе, 31-В та вул. Станційна, 27-А. Враховуючи зазначене, всі транспортні засоби, що направляються на зберігання на спеціальні майданчики направляються відповідачем через ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРСИ», яке і забезпечує подальше зберігання транспортних засобів, в тому числі шляхом укладання відповідних угод з підприємствами. Зазначене також підтверджується листами про направлення транспортних засобів, а саме: DAEWO LANOS ( НОМЕР_12 ), FORD FOCUS (НОМЕР_24), BMW-X5 (НОМЕР_25), FORD FUSION ( НОМЕР_13 ), BMW ( НОМЕР_14 ), NISSAN LAUREL (НОМЕР_21), ВАЗ 2109 ( НОМЕР_15 ), CHEVROLET AVEO ( НОМЕР_16 ), GEELY ( НОМЕР_17 ), HYUNDAI TUCSON ( НОМЕР_18 ) на зберігання, які адресовані Директору філії ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРСИ».

Також відповідач зазначив, що у відповідності до п.13 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Мінекономрозвитку розмірі за погодженням з Мінфіном.

В свою чергу, відповідно до п.12 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.

Відповідно до п.1 Розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках), затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013р. №967/1218/869 розміри плати за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці стягуються з водіїв, власників (співвласників) тимчасово затриманого транспортного засобу і застосовуються незалежно від форми власності майданчика (стоянки) усіма підприємствами, установами та організаціями, які провадять діяльність, пов`язану із доставлянням та зберіганням транспортних засобів (крім бюджетних установ).

Крім того, відповідач зауважує, що з наданих до позову доказів не є можливим встановити строк перебування відповідних автомобілів на зберіганні у позивача.

Відповідач також звертає увагу суду, що серед наданих позивачем до суду актів прийому затриманого транспортного засобу не всі транспортні засоби направлялися на спеціальний майданчик співробітниками ГУ Національної поліції в Одеській області. У деяких випадках транспортні засоби були направлені на зберігання співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, яке є самостійною юридичною особою та самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

З огляду на вищезазначене, відповідач дійшов висновку, що позивачем невірно визначено відповідача за даним позовом, а ГУ Національної поліції України в Одеській області є неналежним відповідачем.

Відповідач також вказує, що посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі №199/6300/16 є недоречними, адже, з наданих позивачем доказів неможливо встановити, що відповідний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, тоді як в зазначеній постанові Верховного Суду йде мова про транспортний засіб, який у визначеному законом порядку був визнаний речовим доказом.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, судом встановлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на Договір про співпрацю №10, укладений між Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та Управлінням Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Договір про надання послуг №1 від 23.02.2015р., укладений між Одеською філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським Ігорем Ігоровичем та Договір про надання послуг №15 від 30.12.2015р., укладений між Південною міжрегіональною філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським І.І.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Однак, з Договорів, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не вбачається, що будь-який з них укладений між сторонами у справі, а саме: між ФОП Весловським Ігорем Ігоровичем та ГУ Національної поліції в Одеській області.

Дійсно, метою укладення Договору про надання послуг №1 від 23.02.2015р. між Одеською філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським Ігорем Ігоровичем, є створення належних умов відповідального зберігання транспортних засобів у передбачених законодавством випадках відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках». Предметом Договору є надання послуг із забезпечення та організації відповідального зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику, розташованому на земельній ділянці за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, Червоний Хутор, на розі вул. Академіка Вільямса та вул. Ільфа і Петрова.

В свою чергу, метою укладення Договору про надання послуг №15 від 30.12.2015р. між Південною міжрегіональною філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловським І.І., є створення належних умов для відповідального зберігання транспортних засобів у передбачених законодавством випадках відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках».

Отже, права та обов`язки за вищенаведеними Договорами виникли саме у Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та ФОП Весловського І.І.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутній Договір про співпрацю №10, укладений між Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" та Управлінням Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2020р. судом витребувано у Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» копію Договору про співпрацю №10, укладеного 20.03.2014р. між Державним підприємством МВС України «Інформ-Ресурси» та Управлінням Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області. Однак, поштове повідомлення про направлення зазначеної ухвали на адресу Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» повернулося до суду не врученим. За таких обставин, у суду відсутня можливість надати правову оцінку зазначеному Договору.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, суд вважає за необхідне надати оцінку іншим обставинам, на які позивач посилається в обґрунтування своєї позиції у справі. Зокрема, факту передачі позивачу автомобілів на зберігання,, а саме: автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_2 ; автомобіля HYUNDAI TUCSON НОМЕР_3 ; автомобіля GEELY НОМЕР_4 ; автомобіля BMW НОМЕР_5 ; автомобіля FORD FUSION НОМЕР_6 ; автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_7 ; автомобіля CHEVROLET AVEO НОМЕР_8 ; автомобіля MAZDA НОМЕР_20; автомобіля ВАЗ 2109 НОМЕР_9 ; автомобіля NISSAN LAUREL НОМЕР_21; автомобіля MERCEDES BENZ S14D НОМЕР_19 ; автомобіля MERCEDES BENZ S220 НОМЕР_22; автомобіля BMW Х5 НОМЕР_23; автомобіля CHEVROLET AVEO НОМЕР_10 ; автомобіля FORD FOCUS НОМЕР_24; автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25; автомобіля MERCEDES BENZ НОМЕР_11 , періоду зберігання цих автомобілів.

Зокрема, на підтвердження факту отримання на зберігання автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_2 позивачем надано Акт прийому затриманого транспортного засобу №3203-1, з якого вбачається, що зазначений автомобіль на підставі листа старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Омельченко З.В. було направлено начальнику спецмайданчика №1 ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ». Автомобіль прийняв охоронець ОСОБА_1 здав ОСОБА_2 . Згідно розписки, яка міститься на бланку Акта №3203-1, автомобіль DAEWOO LANOS НОМЕР_2 було отримано власником 31.01.2020р.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що начальником спецмайданчика №1 ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» є саме ФОП Весловський І.І., з Акта прийому затриманого транспортного засобу №3203-1 неможливо встановити ані дату передачі автомобіля DAEWOO LANOS НОМЕР_2 на зберігання, ані факт передачі та прийняття на зберігання зазначеного автомобіля саме позивачем. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що розписка, яка міститься на бланку Акта №3203-1, вчинена саме власником автомобіля.

На підтвердження факту отримання на зберігання автомобіля HYUNDAI TUCSON НОМЕР_3 позивачем надано Акт прийому затриманого транспортного засобу №2642, з якого вбачається, що зазначений автомобіль на підставі листа слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Дорош Ю.В. було направлено директору майданчика тимчасового утримання №1. Автомобіль прийняв охоронець ОСОБА_3 , здав ОСОБА_4 . Згідно розписки, яка міститься на бланку Акта №2642, автомобіль HYUNDAI TUCSON НОМЕР_3 було отримано ОСОБА_5 05.01.2020р.

Проте, з зазначеного Акта також неможливо встановити ані дату передачі автомобіля HYUNDAI TUCSON НОМЕР_3 на зберігання, ані факт передачі та прийняття на зберігання зазначеного автомобіля саме позивачем. Доказів того, що розписка, яка міститься на бланку Акта, вчинена саме власником автомобіля, позивачем також не надано.

На підтвердження факту отримання на зберігання автомобіля GEELY НОМЕР_4 позивачем надано Акт прийому затриманого транспортного засобу №2791, згідно якого зазначений автомобіль, на підставі листа т.в.о. слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Кучеренко П.Г., було направлено директору філії ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ». Автомобіль прийняв охоронець ОСОБА_7. Згідно розписки, яка міститься на бланку Акта №2791, автомобіль GEELY НОМЕР_4 було отримано ОСОБА_8 17.01.2020р.

Отже, автомобіль було направлено директору філії ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ», а не ФОП Весловському І.І. Також, з зазначеного Акта прийому затриманого транспортного засобу №2791 неможливо встановити ані дату передачі автомобіля GEELY НОМЕР_17 на зберігання, ані факт передачі та прийняття на зберігання зазначеного автомобіля саме позивачем. Доказів того, що розписка, яка міститься на бланку Акта, вчинена саме власником автомобіля, позивачем також не надано.

На підтвердження факту отримання на зберігання автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25 позивачем надано Акт прийому затриманого транспортного засобу №31372 з якого вбачається, що зазначений автомобіль було прийнято охоронцем ОСОБА_6 . Крім того позивачем надано копію витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0003096, відкритим по факту угону автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25, та копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2018р. у справі №522/1744/18, якою скасовано арешт автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25 та зобов`язано уповноважених осіб у кримінальному провадженні видати власнику автомобіль BMW-X5 НОМЕР_25 без оплати вартості за зберігання.

Проте, з зазначених документів неможливо встановити ані дату передачі автомобіля BMW-X5 НОМЕР_25 на зберігання, ані факт передачі та прийняття на зберігання зазначеного автомобіля саме позивачем, ані факт отримання автомобіля власником, адже на підтвердження особи, яка зазначила про отримання автомобіля, надано копію дозволу на зброю, який не є документом, що ідентифікує особу.

Аналогічні зауваження наявні по всіх наданих позивачем Актах прийму автомобілів.

Отже, з наданих позивачем документів не вбачається можливим встановити, по-перше, факт передачі 17-ти автомобілів саме позивачу, адже, супровідні документи на зазначені автомобілі адресовані ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ». По-друге, з Актів прийому затриманого транспортного засобу неможливо встановити дату передачі автомобілів на зберігання, так як в Актах зазначено лише дату затримання автомобілів, а не передачі на зберігання. По-третє, в матеріалах справи відсутні докази того, що охоронці, які прийняли автомобілі на зберігання, діяли в інтересах ФОП Весловського І.І.

Слід зауважити, що дійсно одним із напрямків діяльності ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» є забезпечення зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів працівниками Державтоінспекції. До 2019р. Одеська філія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» забезпечувала функціонування спеціальних майданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в місті Одесі за адресами: вул. Аеропортівська 29-А (Аеропортівська 27/1), вул. Тираспольське шосе 31-В та вул. Станційна 27-А.

Між Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Головним управлінням національної поліції в Одеській області) та ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» укладались Договори про співпрацю щодо забезпечення функціонування спецмайданчиків для зберігання тимчасово затриманих працівниками поліції (міліції) транспортних засобів, розташованих за адресами: вул. Аеропортівська 29-А (Аеропортівська 27/1), вул. Тираспольське шосе 31-В та вул. Станційна 27-А., зокрема, останній від 19.07.2017р. за №223.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що угоди між ФОП Весловським І.І. та Головним управлінням національної поліції в Одеській області щодо забезпечення функціонування спецмайданчика, розташованого за адресою: вул. Академіка Вільямса, буд. 89-А, для зберігання тимчасово затриманих працівниками поліції (міліції) транспортних засобів, укладались.

Більше того, позивач в позовній заяві зазначає, що транспортні засоби зберігались ФОП Весловським І.І. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 89, тоді як відповідно до Актів прийому затриманого транспортного засобу, наданих позивачем до матеріалів справи, відповідні автомобілі були передані на тимчасове зберігання на майданчик за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 89-А.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано до матеріалів справи документів на підтвердження існування між позивачем та відповідачем правовідносин щодо тимчасового зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами у судовому процесі -позивачами та відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачем є особа, якій пред`явлено позовну вимогу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій України та статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій України та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Визначення відповідача (відповідачів) є правом позивача. Звертаючись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, які на думку позивача мають місце, саме позивач визначає особу (осіб), якій (яким) пред`являє вимогу.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача (співвідповідача) у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач у справі своїм правом замінити відповідача не скористався, тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Весловського Ігоря Ігоровича до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 142 440 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст рішення складено 07 грудня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога