РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/13694/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшен»

до Фізичної особи - підприємця Вахби Фатхі Юссефу

про стягнення 19134,63 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшен» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Вахби Фатхі Юссефу про стягнення 19134,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору поставки №516-ПГ від 01.05.2019 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 13080,36 грн. Також, позивачем нараховано до стягнення пеню в розмірі 2164,89 грн, 23% річних у розмірі 3654,05 грн та інфляційні втрати у розмірі 235,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшен» залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

22.09.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 08.10.2020, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 19.10.2020 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 28.10.2020. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 23.10.2020.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/13694/20 від 28.09.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02192, м. Київ, вул. Андрія Малишка, буд. 17, кв. 301.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №730 із відміткою про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.09.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.05.2019 між Товариством з обмежено відповідальністю «Асканія Дістріб`юшен» (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Вахба Фатхі Юссеф (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №516-ПГ відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в обумовлений даним договором строк поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар (продукти харчування) в асортименті відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною договору (Додаток №1), в кількості та за ціною, зазначеними у накладних, на умовах та в порядку, визначених даним договором (п. 1.1. договору)

Відповідно до п. 2.1. договору, асортимент та кількість товару у кожній конкретній партії визначається сторонами у замовленні та вказується в накладних.

Пунктом 4.1. договору визначено, що ціни на товар зазначаються в накладних. Підписання покупцем накладної свідчить про погодження ціни.

У п. 5.1. договору визначено, що поставка товару може здійснюватися транспортом та за рахунок постачальника або транспортом та за рахунок покупця. Місце поставки кожної партії товару узгоджується сторонами додатково в замовленні та зазначається в товарно-транспортних накладних.

Відповідно до п. 5.5. договору, право власності на товар, а разом з ним і ризики його випадкового знищення переходять до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент отримання товару.

У п. 7.6. договору визначено, що сплата штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі, крім випадку, коли управнена сторона відмовилась від прийняття виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 10.1. договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2020, а в частині зобов`язань, що залишились не виконаними на вказану дату - до повного виконання таких зобов`язань сторонами.

Відповідно до п. 1.1 у додатку №1 до договору сторони погодили асортимент товару.

Відповідно до п. 6.1.1. договору у Додатку №2 до договору сторони погодили відбиток (штампа) і особисті підписи матеріально-відповідальних осіб, яким доручається отримання товарно-матеріальних цінностей відповідно до супровідних документів (транспортних накладних), які поставляються згідно договору поставки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем поставлено товар відповідачу на суму 13080,36 грн, що підтверджується видатковою накладною №1/13389 від 04.06.2019, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відповідною печаткою позивача, будь-яких зауважень щодо кількості, якості та строку поставки товару відповідачем не заявлялось.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем не було здійснено оплату за поставлений товар, у зв`язку з чим, у останнього виникла заборгованість у розмірі 13080,36 грн.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п. 4.4. договору, покупець зобов`язаний здійснювати оплату товару не пізніше 14 календарних днів з дати приймання товару покупцем, зо вказана в накладній.

Згідно з п. 6.1. договору, передача товару покупцю здійснюється виключно при наявності довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. Вимога про надання довіреності на одержання цінностей не поширюється на фізичних осіб -підприємців, у випадку якщо вони самостійно здійснюють отримання товарів за цим договором та при наявності в неї таких документів: паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу; свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності або виписки з ЄДР.

Пунктом 6.2. договору визначено, що здача товару постачальником і його приймання покупцем по найменуванню, кількісті і ціні здійснюється на підставі товарної накладної і відповідно до погодженого сторонами замовлення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується видатковою накладною, проте відповідач у встановлений договором строк не здійснив оплату за отриманий товар.

Окрім того, суд зазначає, що товарно-транспортною накладною №36528 від 04.06.2019 підтверджується факт надання послуг з доставки товару відповідачу в обумовлене сторонами місце. Відповідна товарно-транспортна накладна підписана уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів щодо оплати відповідачем заборгованості за отриманий товар, а також відсутні будь-які заперечення з боку відповідача стосовно поставки товару, суд дійшов висновку щодо задоволення вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 13080,36 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору, у випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 23% річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період заборгованості, за кожний день прострочення платежу. При цьому, черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями буде встановлена відповідно до ст. 534 ЦК України.

На підставі вищезазначеного, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3654,05 грн двадцяти трьох відсотків річних та 235,33 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 23% річних, судом встановлено, що надані позивачем розрахунку відповідають вимогам чинного законодавства та умовам договору, є арифметично вірними, у зв`язку з чим, суд зазначає, що позовна вимога в частині стягнення 23% річних підлягає задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленою до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що поданий розрахунок містить арифметичні помилки, у зв`язку з чим, здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат, який відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 208,70 грн.

Щодо заявленої позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 2164,89 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Вахби Фатхі Юссефу ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшен» (02121, м. Київ, вул. Бориспільське шосе, буд. 31 - В; ідентифікаційний код 30468065) 13080 (тринадцять тисяч вісімдесят) грн 36 коп. основної заборгованості, 2164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн 89 коп. пені, 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн 05 коп. двадцяти трьох відсотків річних та 208 (двісті вісім) грн 70 коп. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2099 (дві тисячі дев`яносто дев`ять) грн 07 коп.

В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 07.12.2020

Суддя Я.В. Маринченко