ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2087/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Чала І.М.(на підставі ордеру серії КС № 527700)

від відповідача: Тодоров В.Д. (на підставі ордеру серії ОД № 451325);

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" (00383, м. Київ, вул. Ямська, 28-А);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Автодор" (68000, м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 20);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 37520. 51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 20.07.2020 року позивач - Приватне акціонерне товариство „Європейський страховий альянс" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Автодор", в якій просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування в розмірі 37520,51 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на укладений між ним та ОСОБА_2 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК №3043497, за яким забезпечувальним транспортним засобом є автомобіль FORD CARGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Як зазначає позивач, 14.10.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Форд, д.н. НОМЕР_2 , автомобіля БМВ. д.н. НОМЕР_3 та автомобіля Фіат, д.н. НОМЕР_4 . Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні за ст. 124 КУпАП України, при цьому зазначено, що винна особа є водієм ТОВ «Автодор». Крім того, позивач звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 є водієм ТОВ «Автодор» у м. Чорноморськ. Загальний розмір завданої майнової шкоди склав 37 520, 51 грн., який позивач виплатив в якості страхового відшкодування потерпілим особам за наслідком ДТП. З огляду на зазначене, в порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з регресним позовом про стягненням з відповідача як роботодавця винуватця ДТП відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Водночас у позовній заяві позивачем було викладено клопотання, в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого він просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 та витребувати у відповідача копії наказу про призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копію подорожнього листа станом на дату ДТП (14.10.2017 року).

Ухвалою суду від 27.07.2020 року відкрито провадження у справі №916/2087/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "12" серпня 2020 р. о 16:00; залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

10.08.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю „Автодор" до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 21136/20), відповідно до якого відповідач заперечував щодо позовних вимог та просив суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Так, в обґрунтування своїх заперечень, ТОВ «Автодор» зазначає, що не був стороною договору страхування, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , не погоджував його умов та не брав на себе обов`язків за вказаним договором, крім того не є власником застрахованого автотранспортного засобу.

При цьому, відповідач повідомив, що за проведеною ним перевіркою за період з 01.01.2017р. по теперішній час було встановлено, що гр. ОСОБА_1 - водій, який керував автомобілем FORD CARGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 - не працював та не працює у ТОВ «АВТОДОР», в підтвердження чого надав довідку вих.№189 від 07.08.2020 року, підписану директором товариства.

Серед іншого, у своєму відзиві відповідач не погоджується з посиланням позивача на те, що постановою Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/4097/17 від 14.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 є водієм ТОВ «Автодор», адже дана інформація зазначена у вступній частині вказаної постанови та надана самим порушником, тоді як ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині рішення суд не встановлював місце роботи ОСОБА_1 . Таким чином, на думку відповідача, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт трудових правовідносин між відповідачем та третьою особою, виконання останнім трудових обов`язків перед ТОВ «Автодор», як роботодавцем.

У судовому засіданні від 12.08.2020 року, судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 08.09.2020 року о 16:00 год.

13.08.2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" надійшла відповідь на відзив (вх.№ГСОО 21530/20), в якій позивач не погоджується із позицією відповідача та повторно наголошує на тому, що постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року встановлено, що винна особа у ДТП ОСОБА_1 є водієм ТОВ «Автодор». Крім того, позивач вказує, що ним до позовної заяви додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №014813, де в графі «місце роботи» інспектором СРПП Овідіопольського ВП старшим лейтенантом Гайдучуком П.В. встановлено, що ОСОБА_1 є водієм Автодор у м. Чорноморськ. Водночас, позивач просив суд витребувати матеріали адміністративної справи №509/4097/17 в Овідіопольського районного суду Одеської області.

19.08.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Автодор" надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№ГСОО 22009/20), відповідно до яких відповідач повторно зазначає, що він не є страхувальником за договором страхування, укладеного позивачем та не був власником застрахованого транспортного засобу - автомобіля марки FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 . Також, відповідач заперечує щодо задоволення вищезазначеного клопотання позивача про витребування доказів в Овідіопольського районного суду Одеської області, оскільки ним не наведено доказів самостійного звернення до суду за отриманням необхідних доказів. При цьому відповідач повторно наголошує, що за змістом мотивувальної та резолютивної частини постанови Овідіопольського суду Одеської області у справі №509/4097/17 від 14.11.2017 року, суд не встановлював місце праці роботи - ОСОБА_1

02.09.2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" надійшло клопотання про витребування доказів (вх.№ГСОО 23127/20), в якому позивач просив суд витребувати матеріали адміністративної справи №509/4097/17 в Овідіопольського районного суду Одеської області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . В обґрунтування поданого клопотання, відповідач зазначив, що витребування матеріалів справи необхідне для підтвердження факту, що винна особа в ДТП - водій транспортного засобу Форд, д.н.з НОМЕР_1 - ОСОБА_1 працює у ТОВ "Автодор", оскільки цей факт заперечується відповідачем. Крім того позивач повідомив про неможливість самостійно отримати вказані докази, оскільки не є учасником адміністративної справи №509/4097/17, відповідно не мав можливості ознайомитись з матеріалами вказаної справи.

У судовому засіданні від 08.09.2020 року представник відповідача зазначив, що не має можливості надати суду докази, які просить позивач витребувати у позовній заяві, а саме наказ про призначення на посаду ОСОБА_1 та копію подорожнього листа станом на дату ДТП, оскільки, як було ним вказано у відзиві, за результатом проведеної перевірки, встановлено, що гр. ОСОБА_1 - водій, який керував автомобілем FORD CARGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 - не працював та не працює у ТОВ «АВТОДОР».

У судовому засіданні від 08.09.2020 року, у зв`язку з наданою відповідачем інформацією щодо відсутності у нього вказаних доказів, про витребування яких позивач заявляв клопотання у позовній заяві, та наданням відповідних пояснень, в зв`язку із втратою актуальності, клопотання позивача про витребування доказів, наведене у позові, судом було залишено без задоволення.

Також, ухвалою суду від 08.09.2020 року судом було задоволено частково клопотання Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" про витребування доказів (від 02.09.2020 року за вх.ГСОО№23127/20) та витребувано у Овідіопольського районного суду Одеської області належним чином засвідчені копії адміністративної справи №509/4097/17 Овідіопольського районного суду Одеської області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у строк до 30.09.2020 року.

Також, ухвалою суду від 08.09.2020 року строк підготовчого провадження у справі №916/2087/20 було продовжено до 25.10.2020 року. Водночас, ухвалою суду від 08.09.2020 року, судом було відкладено підготовче засідання на 05.10.2020 року о 14:00.

У судовому засіданні від 05.10.2020 року було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 19.10.2020 року о 09:30 год.

15.10.2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" надійшла заява (вх.№ГСОО 27488/20), відповідно до якої позивач повідомляє, що ним направлено листа до ОСОБА_1 з проханням надати документи, що встановлюють його офіційне місце роботи станом на дату ДТП (14.10.2017 року) та адвокатські запити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління ДПС в Одеській області для отримання зазначеної інформації, у зв`язку з цим просить суд відкласти розгляд справи.

Розглянувши у судовому засіданні від 19.10.2020 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи, судом було протокольною ухвалою відмовлено в його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведення позивачем неможливості подання відповідних доказів у визначений ст. 80 ГПК України строк самостійно.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.10.2020 року о 09:30 год.

23.10.2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ГСОО 28405/20) у зв`язку з не отриманням відповіді на надіслані ним адвокатські запити, а також хворобою на COVID-19 та перебуванням на самоізоляції представників позивача.

У судовому засіданні від 23.10.2020 року, судом було оголошено перерву до 23.11.2020 року о 12:00 год.

09.11.2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" надійшло клопотання в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (вх.№ГСОО 29899/20), в якому позивач просив суд направити запити до Головного управління ДПС в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо отримання інформації стосовно місця роботи ОСОБА_1 станом на 14.10.2017 року. В обґрунтування вказаного клопотання, позивач зазначив, що ним було самостійно надіслані зазначені адвокатські запити до вказаних органів, між тим йому було відмовлено в надані запитуваної інформації.

У судовому засіданні від 23.11.2020 року, розглянувши клопотання позивача в порядку ст. 81 ГПК України, судом було протокольною ухвалою відмовлено в його задоволенні, з огляду на таке:

Згідно ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Положеннями ч. ч. 2-4 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При цьому як встановлено судом, у клопотанні від 09.11.2020 року позивачем не наведено об`єктивних причин пропуску строку на звернення до суду із вказаним клопотанням.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.4 ст.74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тобто суд не збирає докази замість сторони, а лише допомагає стороні в отриманні цих доказів у разі, якщо сторона обґрунтовано доведе, що зверталася до установ та організацій та їй було відмовлено у наданні цієї інформації.

Таким чином, дослідивши подані матеріали, суд визнав клопотання позивача щодо витребування доказів необґрунтованим, оформленим з порушенням вимог ст.ст. 80, 81 ГПК України, та зважаючи на те, що таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, залишає його без задоволення, оскільки особа, яка його подає (позивач), не обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач у судовому засіданні 23.11.2020р. позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі та відшкодувати витрати на правову допомогу.

Представник відповідача у судовому засіданні від 23.11.2020 року проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому, просив суд відшкодувати вартість витрат на професійну правову допомогу.

В судовому засіданні від 23.11.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 03.12.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування). Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону Украъни «Про страхування».

В силу положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Так, як встановлено судом, 06.04.2017 року між Приватним акціонерним товариством „Європейський страховий альянс" та ОСОБА_2 було укладено договір (поліс) №АК/3043497 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 .

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено матеріалами справи, 14.10.2017 року на а/д Одеса-Білгород-Дністровський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , транспортного засобу FORD FIESTA, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , транспортного засобу BMW, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , транспортного засобу FIAT TEMPRA номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 .

Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №014813 від 14.10.2017, довідкою УПП у м. Одесса №303941 від 14.10.2017 року, повідомленням страхувальника ( ОСОБА_2 ) про подію з транспортим засобом №2199-17 від 17.10.2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 щодо виникнення події ДТП від 14.10.2017 року та постановою Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №509/4097/17 від 14 листопада 2017 року.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №509/4097/17 від 14 листопада 2017 року, винною особою в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 14.10.2017 року визнано ОСОБА_1 , зокрема встановлено, що він не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні обставини, не забезпечив кріплення вантажу та допустив його висипання на проїзну частину, в результаті чого було пошкоджено транспортні засоби марки: «Форд» д.н.з НОМЕР_2 , марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_3 , марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_4 .

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як зазначає позивач, на підставі складених страхових актів, складених за результатами розгляду поданих потерпілими особами документів, ним було перераховано виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 37 520, 51 грн., зокрема 27 269, 72 грн. - потерпілій особі ОСОБА_4 , власнику автомобіля марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_3 , 5395,23 грн. - потерпілій особі ОСОБА_5 , власнику автомобіля марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_4 та 4 855, 56 грн. - потерпілій особі ОСОБА_3 , власнику автомобіля марки «Форд» д.н.з НОМЕР_2 .

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, позивач вважає, що оскільки у постанові Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №509/4097/17 від 14 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у спричиненні ДТП та зазначено, що останній працює водієм на Автодор, отже, страхова компанія дійшла висновку, що саме відповідач як роботодавець водія, в порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України, повинен відшкодувати завдану ПрАТ „Європейський страховий альянс" майнову шкоду.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію №1911/8 від 10.06.2020 року, в якій запропоновано останньому в порядку регресу відшкодувати завданих позивачу збитків у розмірі 37 520, 51 грн. Між тим, вказана претензія залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з даним позовом.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України випливає, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

З огляду на вище викладене, враховуючи вище наведені правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 у володінні роботодавця-відповідача та факт перебування винної у ДТП особи - ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вантажний самохід FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску (а.с.13), належить ОСОБА_6 .

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що транспортний засіб FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 перебував станом на дату ДТП (14.10.2017 року) і по даний час у володінні роботодавця- ТОВ «Автодор» на будь-яких законних підставах.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 у справі № 914/820/17 зробив висновок, що з аналізу частини 1 статті 1172 ЦК України суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, встановлення факту перебування водія ОСОБА_1 на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання останнім на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відшкодувати шкоду, завдану водієм. Тобто обставини заподіяння шкоди водієм саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків потребують доказування у загальному порядку шляхом надання до суду відповідних доказів.

Проте, доказів того, що ОСОБА_1 станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, та більш того, керував застрахованим транспортним засобом FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, до суду не надано.

Водночас, згідно наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Автодор» вих.№189 від 07.08.2020 року (а.с.130, том 1) встановлено, що за період з 01.01.2017 року по 05.08.2020 року ОСОБА_1 не перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Автодор» та не був робітником ТОВ «Автодор».

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З врахуванням зазначеного, суд не вважає підтвердженою належними доказами позицію позивача, що ОСОБА_1 працює водієм в ТОВ «Автодор».

Так, суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений працівником поліції для встановлення факту порушення водієм правил ДТП не є достовірним та допустимим доказом в розумінні положень ст. ст. 77, 78 ГПК України, та таким, що в межах розгляду даної справи безумовно підтверджує наявність трудових відносин ОСОБА_1 з відповідачем та встановлює цей факт.

Згідно ч.6 ст.75 ГПК України постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в розумінні вищезазначеного положення, в межах розгляду даного спору між сторонами преюдиційними фактами є обставини, встановлені постановою Овідіопольського районного суда Одеської області по справі №509/4097/17 від 14.11.2017 року в частині самого факту події ДТП за участю застрахованого транспортного засобу FORD CARGO, номерний знак НОМЕР_1 та вини водія ОСОБА_1 у скоєні зазначеного ДТП.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до ст. 283 КУпАП, зміст постанова суду по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При цьому, за загальним процесуальним законодавством, зміст рішення складає: вступна, описова, мотивувальна та резолютивна частини. Так, обставини встановлені судом, за результатом оцінки судом доказів по справі, зазначаються у мотивувальній частині судового рішення, в той час, як дані, що містяться у вступній частині судового рішення носить більш інформативний характер, зокрема містить інформацію про суд, учасників справи та предмет позову, які надав позивач.

Таким чином, зазначення у вступній частині постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року по справі №59/4097/17, що ОСОБА_1 працює «Автодор - водій», не може вважатись встановленою та дослідженою судом на підставі доказів обставиною.

Таким чином, суд доходить висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження перебування ОСОБА_1 на час ДТП у трудових відносинах з ТОВ «Автодор» матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення відшкодування шкоди в порядку регресу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» в розмірі 37 520, 51 грн суд відхиляє як такі, що є необґрунтованими та недоведеними.

При цьому суд враховує, що всі доводи позивача спростовуються довідкою ТОВ «Автодор» за вих.№189 від 07.08.2020 року.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому суд зауважує, що принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що за викладеними в позовній заяві обставинами. позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке:

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, одночасно з відзивом на позовну заяву, відповідачем було подано попередній розрахунок суми судових витрат (а.с. 131, том 1), згідно якого визначена сума судових витрат, яку він планує понести у зв`язку з розглядом даної справи становить 8994 грн.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовом у даній справі, відповідач з метою надання юридичного захисту уклав відповідний договір з адвокатом.

Зокрема, 06.08.2020, між ТОВ «Автодор», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Меч Правосуддя» укладено договір № 06/8-Т про надання правничої допомоги (а. с. 177-179, том 1), згідно з умовами якого об`єднання бере на себе зобов`язаня надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, щодо підготовки та введення судової справи №916/2087/20 у Господарському суді Одеської області, Південно - західному апеляційному господарському суді, Верховному суді за позовом Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_1 , про стягнення суми боргу, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно з п. 3.1. договору сторони домовились, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання взаємних обов`язків сторін по цьому Договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що Детальний перелік послуг, а також порядок оплати клієнтом об`єднанню гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою (ми) угодою (ми) до цього Договору.

07.08.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, в якій у п. 2 визначили, що вартість правничої допомоги об`єднання визначається з урахуванням наступного: участь адвоката у судових засіданнях (оплачується у будь-якому разі не менше 1 годину за засідання) - розмір оплати за одну годину роботи адвоката становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.07.2020р.; розмір оплати за складання адвокатом документів: 400 грн/стор.; розмір оплати за ознайомлення з матеріалами справи 800 грн/год.; розмір оплати за вивчення судової практики: 500 грн/год; розмір оплати за виготовлення копій документів 300 грн/год; розмір оплати за усну консультацію з виїздом адвоката за місцезнаходженням клієнта 600 грн/год.

При цьому, оплата правничої допомоги з представництва інтересів клієнта у суді по справі № 916/2087/20 здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з дня набрання рішенням по справі законної сили. (п.3.1 Додаткової угоди).

На виконання умов договору між сторонами складено акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.09.2020 (а. с.181) згідно з яким сторонами підтверджено, що об`єднання надало, а клієнт прийняв правничу допомогу, пов`язану з представництвом та захистом його інтересів у суді, у зв`язку з розглядом справи 916/2087/20 за позовом ПАТ «Європейський страховий альянс» до ТОВ «АВТОДОР» за участю третьої особи, про відшкодування збитків у порядку регресу на суму 6897 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, вони є співмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги; що позивач будь-яких заперечень стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідних доказів суду не надав, в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених відповідачем витрат на послуги адвоката в розмірі 6897 грн.

З огляду на прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову за результатами розгляду даної справи, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Європейський страховий альянс" (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Автодор" (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 20, ) 6 897 /шість тисяч вісімсот дев`яносто сім/ грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 грудня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська