ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Справа№ 910/378/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.06.2020 (повний текст складено - 10.06.2020)

та на додаткове

рішення Господарського суду міста Києва

від 09.07.2020 (повний текст складено - 15.07.2020)

у справі №910/378/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

2) Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07"

про визнання додаткових угод недійсними

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (надалі - позивач, ТОВ "Укрлогістика") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (надалі - відповідач-1, ТОВ "ТЛК "Арктика"), Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07" (надалі - відповідач-2, ПП "Дніпровський краєвид 07") про визнання недійсними додаткових угод №1 та № 2 від 20.03.2017 до договору відступлення прав вимоги від 13.03.2017, що укладені між відповідачами-1, -2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача-1 не існувало права вимоги до позивача за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 (надалі - Договір №25/12/14-1) щодо стягнення заборгованості в розмірі 281 789, 12 грн, нарахованої за період з 27.07.2016 по 31.07.2016, а тому відповідач-1 не міг передати таке право вимоги відповідачу-2 на підставі спірних правочинів.

Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на наступні обставини:

- наприкінці липня 2016 року ТОВ "ТЛК "Арктика" стало об`єктом спроби рейдерського захоплення за безпосереднього сприяння колишнього директора товариства Скорика В.М. , який підписав від мені ТОВ "ТЛК "Арктика" угоду від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1, а також акт прийому-передачі повернення позивачем з користування холодильних камер від 26.07.2016. У зв`язку з цим 27.07.2016 власниками товариства було прийнято рішення про припинення повноважень директора Скорика В.М. та звільнення його з посади, призначено на посаду директора товариства Галайбу В.О . Враховуючи такі обставини, відповідач-1 вважає, що повернення позивачем орендованого майна чи припинення дії Договору №25/12/14-1 не було оформлене сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства та умов названого Договору, а отже, правовідносини сторін, що виникали з Договору №25/12/14-1, не припинились, тому нарахування заборгованості за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 є правомірним. Угоду ж від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1 відповідач-1 вважає нікчемною, як таку, що не відповідає дійсній волі товариства;

- посилання позивача на те, що ним належним чином виконані його грошові зобов`язання шляхом сплати грошових коштів в розмірі 1 465 303, 45 грн на користь ТОВ "Нагваль-Фіш" на підставі договору відступлення права вимоги від 26.07.2016, є безпідставними, оскільки вказаний договір був визнаний в судовому порядку недійсним, а недійсний правочин не створює жодних правових наслідків з моменту його вчинення;

- обставини дійсності договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 вже досліджувались господарськими судами в межах справи №910/3505/19, за результатами розгляду якої було спростовано посилання ТОВ "Укрлогістика" на наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним та відмовлено у задоволенні позовних вимог;

- факт визнання недійсним договору спільної діяльності від 26.07.2016, укладеного між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія", у судовому порядку (справа №910/1548/17) спростовує твердження позивача про припинення правовідносин сторін, що виникали з Договору №25/12/14-1, у зв`язку з відсутністю у відповідача-1 можливості передати обладнання у користування позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 про виправлення описки) у справі №910/378/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 20.03.2017 до договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, що укладена між ТОВ "ТЛК"Арктика" та ПП "Дніпровський краєвид 07".

Визнано недійсною додаткову угоду №2 від 20.03.2017 до договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, що укладена між ТОВ "ТЛК"Арктика" та ПП "Дніпровський краєвид 07".

Присуджено до стягнення з відповідача-1 на корить позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102, 00 грн; з відповідача-2 на корить позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідачем-1 не надано жодних доказів на підтвердження правомірності нарахування позивачу заборгованості за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 281 789, 12 грн на підставі Договору №25/12/14-1, а отже не доведено наявності права вимагати від позивача виконання вказаного грошового зобов`язання.

Місцевий господарський суд зазначив, що у відповідача-1 відсутнє право вимагати від позивача виконання грошового зобов`язання з оплати заборгованості за Договором №25/12/14-1 за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 281 789, 12 грн. Відповідно відповідач-1 не міг відступити на користь відповідача-2 право вимоги, якого не мав, у тому числі й на момент вчинення такого відступлення.

Враховуючи наведене, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст обох спірних додаткових угод №1 та №2 від 20.03.2017 до договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, укладеного між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ПП "Дніпровський краєвид 07", суперечить приписам ст. 514 Цивільного кодексу України, оскільки передбачає відступлення на користь нового кредитора права вимоги в такому обсязі, якого первісний кредитор не мав, а отже, вказані додаткові угоди є недійсними в силу вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 заяву ТОВ "Укрлогістика" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача-1 на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 38 875, 03 грн; з відповідача-2 на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 38 875, 03 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Додаткове рішення місцевого господарського суду з урахуванням положень ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду по справі №901/264/19 обґрунтоване тим, що послуги, загальною вартістю 632,5 дол. США не є юридичними послугами та не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, а відтак витрати на них не можуть бути покладені судом на інших сторін спору.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що правомірним буде покладення на відповідачів-1, -2 відшкодування витрат позивача на правову допомогу в розмірі 77 750, 06 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/378/20, відповідач-1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки наступним доказам:

- при розгляді господарського спору по справі №910/14240/18 встановлено факт наявності у відповідача-2 права вимоги за Договором №25/12/14-1;

- правовідносини щодо укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору №25/12/14-1 не припинилися, нарахування коштів також не припинилося, а угода про розірвання вказаного договору разом з актом прийому-передачі є нікчемними, як такі, що не відповідають волі самого товариства;

- доводи ТОВ "Укрлогістика" про розірвання Договору №25/12/14-1 безпідставні, оскільки позивач фактично продовжує користуватися холодильними камерами, які були передані за цим Договором.

Також, скаржник з посиланням на господарську справу №910/1548/17 зазначає про те, що правовідносини за Договором №25/12/14-1 не припинилися, оскільки судовим рішенням у названій справі визнано недійсним договір про спільну діяльність від 26.07.2016, укладений між відповідачем-1 та ТОВ "Крупенія".

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020, апеляційну скаргу ТОВ "ТЛК "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/378/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ТЛК "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/378/20, розгляд справи призначено на 16.09.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Окрім того, відповідач-1 не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу).

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться до того, що судом першої інстанції в порушення ст. 238 Господарського процесуального кодексу України не враховано та не надано належної оцінки запереченням відповідача-1 щодо заяви позивача про стягнення судових витрат та в порушення вимог ч. 4 ст. 126, ч.ч. 5, 6 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд не зменшив судові витрати до їх обґрунтованого розміру. Скаржник вважає, що спір у цій справі виник в результаті неправильних дій позивача, а покладення судових витрат, необхідних для усунення наслідків таких неправильних дій на відповідачів-1, -2 є несправедливим.

Разом з тим, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20, з обгрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 21.08.2020 апеляційну скаргу ТОВ "ТЛК"Арктика" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я.

25.08.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/378/20, у якому останній просить зазначену скаргу залишити без задоволення, резолютивну частину оскаржуваного рішення залишити без змін.

Зокрема, у своєму відзиві позивач з посиланням на господарську справу №910/14101/19, судове рішення по якій набрало законної сили, зазначає, що відповідач-1 не мав правових підстав для нарахування заборгованості за Договором №25/12/14-1 на суму 281 789, 12 грн, за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 та, відповідно не мав права вимоги до позивача на вказану суму.

Нормами чинного законодавства встановлено, що відступлення права вимоги може здійснюватись лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Відтак, судом першої інстанції у даній справі встановлені всі обставини щодо моменту розірвання Договору №25/12/14-1, внаслідок чого після 26.07.2016 заборгованість за названим Договором не могла виникнути.

Водночас, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що посилання скаржника на обставини, які встановлені по справі №910/14240/18 не слід брати до уваги, оскільки у названій справі судом не встановлювались обставини розірвання Договору №25/12/14-1.

Не можуть також братись до уваги твердження відповідача-1 про перевищення повноважень керівника останнього та про фіктивність правочину щодо розірвання Договору №25/12/14-1, оскільки матеріали справи не містять будь яких доказів фіктивності або нікчемності вказаного правочину, відсутні будь-які судові рішення, яким визнано недійсною угоду від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1. Посилання скаржника про те, що позивач користується холодильними камерами після розірвання названого Договору безпідставні з огляду на те, що матеріали справи містять докази припинення користування холодильними камерами та повернення цих камер відповідачу-1 саме 26.07.2016, а також факт розірвання з цієї дати Договору №25/12/14-1.

Доводи скаржника щодо недійсності договору про спільну діяльність від 26.07.2016, який укладений між відповідачем-1 та ТОВ "Крупенія" не є суттєвими для даної справи та мають похідне значення для доказування. При цьому факт визнання недійсним договору спільної діяльності жодним чином не впливає на законність угоди від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1.

Окрім того, позивач у своєму відзиві просить вийти за межі апеляційної скарги ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/378/20 та змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення наступного абзацу: "Таким чином, надані ТОВ "Укрлогістика" докази перерахування на користь ТОВ "Нагваль-Фіш" грошових коштів у розмірі 1 465 303,45 грн не можуть підтверджувати належне виконання ним взятих на себе грошових зобов`язань за договором №25/12/14-1 від 25.12.2014, оскільки в силу встановлених постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19198/16 обставин таке перерахування здійснено за відсутності правових підстав для цього. З таким висновком погодився Північний апеляційний господарський суд у постанові від 24.04.2019 по справі №910/14240/18, у свою чергу, Верховний Суд не заперечив обґрунтованість наведеного висновку у своїй постанові від 30.07.2019 у вказаній справі".

Під час вирішення питання щодо прийняття до провадження апеляційної скарги ТОВ "ТЛК"Арктика" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20, головуючим суддею Яковлєвим М.Л. заявлено самовідвід від розгляду даної справи з мотивів недопущення сумнівів в неупередженості суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 задоволено заяву про самовідвід судді Північного апеляційного господарського суду Яковлєва М.Л. від розгляду справи №910/378/20. Матеріали справи №910/378/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 справу №910/378/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 апеляційну скаргу ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 прийнято до провадження визначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 08.10.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 поновлено ТОВ "ТЛК"Арктика" пропущений строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20, відкрито апеляційне провадження.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20, призначено до спільного розгляду на 08.10.2020.

23.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, у якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ТЛК"Арктика" на додаткове рішення, зазначаючи про обгрунтованість та пропорційність присудженого до стягнення з відповідачів-1, -2 на користь позивача, розміру судових витрат на провову допомогу.

28.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відвід головуючого судді - Тищенко О.В. та судді Станіка С.Р. від розгляду справи №910/378/20, яка обґрунтована тим, що, на думку заявника, існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів, оскільки адвокатами Адвокатського об`єднання "Моріс Груп" здійснюється представництво інтересів ТОВ "Укрлогістика" у судах, у тому числі адвокатом Савчуком Андрієм Володимировичем, який входив та входить до складу Громадської ради Доброчесності. Громадською радою Доброчесності складено та затверджено висновки про невідповідність суддів Тищенко О.В. та Станіка С.Р. критеріям доброчесності та професійної етики.

У зв`язку з перебуванням суддів Станіка С.Р. з 22.09.2020 на лікарняному та Дикунської С.Я. з 28.09.2020 у відпустці, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 у справі №910/378/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 справу №910/378/20 за апеляційними скаргами ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 прийнято до провадження у визначеному вище складі колегії суддів. Визнано заяву ТОВ "Укрлогістика" про відвід головуючої судді Тищенко О.В. від розгляду справи №910/378/20 необґрунтованою.

Матеріали справи №910/378/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою щодо розгляду заяви про відвід судді, відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020, у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуюча суддя - Доманська М.Л. (судя-доповідач), судді: Верховець А.А., Пантелієнко В.О., відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Укрлогістика" про відвід головуючого судді Тищенко О.В. від розгляду справи №910/378/20.

07.10.2020 та 08.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заяви щодо обставин, встановлених господарськими судами по справі №910/14101/19.

08.10.2020 головуючим суддею Тищенко О.В., заявлено самовідвід від розгляду справи №910/378/20 за апеляційними скаргами ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 заяву головуючого судді Тищенко О.В. про самовідвід від розгляду справи №910/378/20 задоволено. Матеріали справи передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачу судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 08.10.2020, для розгляду апеляційних скарг ТОВ "ТЛК"Арктика" у вказаній вище справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 справу №910/378/20 за апеляційними скаргами ТОВ "ТЛК"Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 прийнято до провадження у визначеному вище складі колегії суддів та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 виправлено допущену описку у пункті другому резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі №910/378/20.

Пункт другий резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі №910/378/20 викладено в наступній редакції:

"2. Призначити до розгляду в судовому засіданні справу №910/378/20 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020. Судове засідання відбудеться 01.12.2020 о 10 год. 00 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка,1 літера А в залі судових засідань №5.

Довести до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.".

У судове засідання 01.12.2020 з`явилися представники учасників справи, які надали пояснення по суті спору.

Так, у судовому засіданні 01.12.2020 представник відповідача-1 підтримав доводи, викладені в апеляційних скаргах, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову та, відповідно про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечував, з підстав, викладених у відзивах на апеляційні скарги відповідача-1, зазначаючи про те, що оскаржувані судові рішення прийняті з урахуванням всіх обставин справи, відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені в апеляційних скаргах ТОВ "ТЛК"Арктика", зазначаючи про безпідставність заявленного позову та стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 01.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на них, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 25.12.2014 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (розпорядник за договором) та ТОВ "Укрлогістика" (користувач за договором) був укладений Договір користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 (Договір №25/12/14-1), згідно з умовами якого розпорядник зобов`язувався передати, а користувач зобов`язувався прийняти у строкове платне користування холодильні камери №112 загальною площею 699,90 м.кв., №114 загальною площею 699,90 м. кв., №118 загальною площею 705,10 м. кв., №106 загальною площею 351,10 м. кв., №105 загальною площею 187,0 м. кв., №108 загальною площею 350,90 м. кв., №123 загальною площею 705,90 м. кв., №127 загальною площею 555,0 м. кв., №117 загальною площею 651,20 м. кв., №09 загальною площею 705,0 м. кв., що розташовані у виробничому корпусі (літера "В") за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

Згідно з п. 7.1 Договору №25/12/14-1 (у редакції додаткової угоди №16/1 від 31.12.2015) цей договір набуває чинності з дати підписання та діє по 31.12.2016 (включно), що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 по справі №910/14106/19, яке не оскаржувалось та набрало законної сили.

Факт передачі ТОВ "ТЛК "Арктика" та користування ТОВ "Укрлогістика" вищевказаними холодильними камерами згідно з Договором №25/12/14-1 не заперечується сторонами, а також встановлений судами, зокрема, під час розгляду господарських справ №910/19198/16 та №910/14240/18.

26.07.2016 між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" була укладена угода про розірвання Договору №25/12/14-1 (надалі - Угода про розірвання договору), згідно з умовами якої сторони дійшли згоди про розірвання вказаного договору з 27.07.2016, сторони також погодили та зазначили, що останнім днем надання послуг за вказаним Договором є 26.07.2016.

У той же день, 26.07.2016, сторонами був складений та підписаний акт прийому-передачі повернення з користування, відповідно до умов Угоди про розірвання договору, яким сторони засвідчили факт повернення з користування ТОВ "Укрлогістика" перелічених у Договорі №25/12/14-1 холодильних камер ТОВ "ТЛК "Арктика".

Сторонами також був складений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 по 26.07.2016, в якому ТОВ "ТЛК "Арктика" засвідчило, що, за його даними, станом на 26.07.2016 заборгованість ТОВ "Укрлогістика" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" становила 1 465 303,45 грн.

Крім зазначеного вище, 26.07.2016 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (первісний кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" (ТОВ "Нагваль-Фіш", новий кредитор за договором) був укладений договір відступлення права вимоги (надалі - Договір відступлення права вимоги), згідно з умовами якого у порядку та на умовах, встановлених цим договором, первісний кредитор відступив новому кредитору, а новий кредитор набув до боржника, яким є ТОВ "Укрлогістика", право вимоги, а саме право грошової вимоги з оплати орендної плати на суму 1 465 303,45 грн відповідно до договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014 та всіх додаткових угод до нього, укладених між первісним кредитором та боржником.

Листом від 26.07.2016 ТОВ "Нагваль-Фіш" повідомило ТОВ "Укрлогістика" про укладення вищевказаного договору відступлення права вимоги та заміну кредитора у зобов`язанні.

ТОВ "Укрлогістика" сплатило на користь нового кредитора ТОВ "Нагваль-Фіш" 1 465 303,45 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3679, №3680 від 03.08.2016, №3704, №3711 від 04.08.2016, №3979 від 15.08.2016.

Факт сплати ТОВ "Укрлогістика" грошових коштів на виконання його зобов`язань за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 на користь нового кредитора ТОВ "Нагваль-Фіш" також встановлений у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 по справі №910/2611/18, яке набрало законної сили.

Однак у подальшому постановою Верховного Суду від 20.06.2018 по справі №910/19198/16 договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Нагваль-Фіш", визнано недійсним.

Таким чином, місцевий господарський суд обгрунтованого дійшов висновку, що надані ТОВ "Укрлогістика" докази перерахування на користь ТОВ "Нагваль-Фіш" грошових коштів у розмірі 1 465 303, 45 грн не можуть підтверджувати належне виконання ним взятих на себе грошових зобов`язань за Договором №25/12/14-1, оскільки в силу встановлених постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19198/16 обставин таке перерахування здійснено за відсутності правових підстав для цього. З таким висновком погодився Північний апеляційний господарський суд у постанові від 24.04.2019 по справі №910/14240/18, у свою чергу, Верховний Суд не заперечив обґрунтованість наведеного висновку у своїй постанові від 30.07.2019 по вказаній справі.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає правових підстав, вийти за межі апеляційної скарги відповідача-1, виключивши з мотивувальної частини судового рішення означений абзац.

Поряд з наведеним, доказів повернення ТОВ "Нагваль-Фіш" на користь ТОВ "Укрлогістика" виконаного останнім грошового зобов`язання, а саме грошових коштів в розмірі 1 465 303,45 грн, матеріалів справи не містять.

В подальшому, 13.03.2017 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (цедент за договором) та ПП "Дніпровський краєвид 07" (цесіонарій за договором) був укладений договір відступлення права вимоги (надалі - Договір відступлення права вимоги від 13.03.2017).

Згідно з п. 1.1 Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 цедент передає цесіонарію право вимоги до ТОВ "Укрлогістика" зі сплати заборгованості у розмірі 1 465 303,45 грн за Договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2016 по 26.07.2016, складеним між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" за Договором №25/12/14-1.

З цього договору випливає, що цесіонарій займає місце цедента в зобов`язаннях з боржником в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п. 1.2 Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017).

Відповідно до п. 1.3 Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 цесіонарій одержує право грошової вимоги до боржника з моменту набуття чинності цим договором (з моменту його підписання та скріплення печатками сторін).

У п. 5.7 Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.03.2017 між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ПП "Дніпровський краєвид 07" були укладені додаткові угоди №1 та №2 до Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 (надалі - спірні додаткові угоди).

Так, у додатковій угоді №1 від 20.03.2017 сторони домовились викласти п. 1.1 Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 у наступній редакції: "Цедент передає цесіонарію право вимоги до ТОВ "Укрлогістика" зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, а саме: у розмірі 1 465 303,45 грн, що утворилася за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: з 01.07.2016 по 26.07.2016, складеним між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика" за договором №25/12/14-1 від 25.12.2014, у розмірі 281 789,12 грн, що утворилась за період з 27.07.2016 по 31.07.2016".

Таким чином, шляхом укладення спірної додаткової угоди №1 від 20.03.2017 сторони домовились збільшити розмір відступленого права вимоги до ТОВ "Укрлогістика" зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014.

Водночас у додатковій угоді №2 від 20.03.2017 сторони констатували, що предметом відступлення за даним договором є виключно визначена у п. 1.1 сума права вимоги до ТОВ "Укрлогістика" зі сплати заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 без будь-яких додаткових прав на нарахування цесіонарієм передбачених зазначеним договором чи положеннями чинного законодавства України штрафних санкцій та інших нарахувань (в т.ч. встановлених положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України) за прострочення виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Отже, враховуючи умови спірних додаткових угод №1 та №2 від 20.03.2017, на підставі договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 ПП "Дніпровський краєвид 07" набуло право вимоги до ТОВ "Укрлогістика" щодо сплати виключно заборгованості за Договором №25/12/14-1 (основного боргу) у загальному розмірі 1 747 820, 80 грн (1 465 303,45 грн - за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та 281 789,12 грн - за період з 27.07.2016 по 31.07.2016) без права на стягнення на свою користь штрафних санкцій (пеня, штраф) та матеріальних втрат, передбачених положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України (3% річних та інфляційна складова боргу), за порушення виконання боржником вказаного грошового зобов`язання.

При цьому додаткова угода №2 від 20.03.2017 не змінює розмір відступленого права вимоги до ТОВ "Укрлогістика", який сторони погодили (збільшили) у додатковій угоді №1 від 20.03.2017, тобто відповідно до обох спірних додаткових угод розмір відступленого права становить 1 747 820, 80 грн (1 465 303,45 грн - за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 та 281 789,12 грн - за період з 27.07.2016 по 31.07.2016).

З матеріалів справи також вбачається, що за результатами розгляду господарськими судами справи №910/14240/18 на користь ПП "Дніпровський краєвид 07" на підставі Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, а також спірної додаткової угоди №1 від 20.03.2017, з ТОВ "Укрлогістика" було стягнуто заборгованість за Договором №25/12/14-1 не лише за період з 01.07.2016 по 26.07.2016 у розмірі 1 465 303,45 грн, але й за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 281 789,12 грн, а всього у розмірі 1 747 820, 80 грн.

Такого висновку, про обґрунтованість розміру заявлених у справі №910/14240/18 позовних вимог ПП "Дніпровський краєвид 07" щодо стягнення з ТОВ "Укрлогістика" заборгованості в сумі 1 747 820, 80 грн, суди дійшли з огляду на те, що ними не були взяті до уваги додаткові докази ТОВ "Укрлогістика", а саме копії угоди від 26.07.2016 про розірвання договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 та акту від 26.07.2016 прийому-передачі повернення з користування холодильних камер, з огляду на порушення строку подання таких доказів.

Отже, звертаючись до господарського суду з даним позовом, за захистом своїх порушених прав, ТОВ "Укрлогістика" стверджувало про невідповідність умов спірних додаткових угод №1 та №2 від 20.03.2017 до договору відступлення права вимоги від 13.03.2017 вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суперечність договору актам законодавства, як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін (аналогічний висновок викладений у п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013).

При цьому, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009, необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення спірного правочину.

Виконуючи вищенаведені вказівки Пленуму Вищого господарського суду України, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив про те що, Договір користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, укладений між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика", був припинений за згодою його сторін шляхом укладення угоди про його розірвання від 26.07.2016.

При цьому, укладаючи вказану угоду про розірвання договору №25/12/14-1 від 25.12.2014, сторони погодили, що вказаний договір є розірваним з 27.07.2016, а останнім днем надання послуг за вказаним договором є 26.07.2016.

Частинами 2, 3 ст. 653 ЦК України закріплено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи наведене вище, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що правовідносини між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Укрлогістика", що виникали з укладеного ними Договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, припинились 26.07.2016.

Щодо заперечень ТОВ "ТЛК "Арктика" про те, що вищевказана угода від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1 від 25.12.2014 є нікчемною, як така що не відповідає волі самого товариства, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок господарського суду, що за приписами чинного господарського процесуального законодавства суд позбавлений права самостійно з власної ініціативи надавати правову оцінку чинності правочину, встановлювати наявність або відсутність підстав для визнання недійсним такого правочину чи встановлювати наявність або відсутність підстав його нікчемності, якщо це не входить до предмета спору, який розглядається судом.

Так, предметом даного спору є визнання недійсними додаткових угод №1 та №2 від 20.03.2017 до Договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, а не угоди від 26.07.2016 про розірвання договору №25/12/14-1 від 25.12.2014. При цьому позивачем відповідної заяви, передбаченої положеннями ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, про визнання недійсною вказаної угоди про розірвання договору в межах даної справи не подано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив твердження відповідача-1 про нікчемність вказаної угоди від 26.07.2016 про розірвання Договору №25/12/14-1 від 25.12.2014.

Відповідач-1 також не спростував ту обставину, що 26.07.2016 ТОВ "Укрлогістика" повернуло йому перелічені у Договорі №25/12/14-1 холодильні камери, що перебували у користуванні ТОВ "Укрлогістика".

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження того, що ТОВ "Укрлогістика" продовжило користуватись орендованими холодильними камерами після 26.07.2016, зокрема й у період з 27.07.2016 по 31.07.2016, за який була нарахована плата в розмірі 281 789, 12 грн.

Відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем-1 не надано жодних доказів на підтвердження правомірності нарахування позивачу заборгованості за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 в розмірі 281 789,12 грн на підставі Договору №25/12/14-1, а отже і не доведено наявності у нього права вимагати від ТОВ "Укрлогістика" виконання вказаного грошового зобов`язання.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а саме відсутність у ТОВ "ТЛК "Арктика" права вимагати від ТОВ "Укрлогістика" виконання грошового зобов`язання з оплати заборгованості за Договором №25/12/14-1 за період з 27.07.2016 по 31.07.2016 в розмірі 281 789,12 грн, та зважаючи на приписи ст. 514 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та правомірного висновку про те, що ТОВ "ТЛК "Арктика" не могло відступити на користь ПП "Дніпровський краєвид 07" право вимоги, якого не мало, у тому числі й на момент вчинення такого відступлення.

Інші доводи скаржника колегією суддів не беруться до уваги, оскільки наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове судове рішення, яким розподілено понесені позивачем витрати на правову допомогу, Північний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва про виправлення описки від 10.06.2020) у справі №910/378/20 позов задоволено повністю, визнано недійсними додаткову угоду №1 від 20.03.2017 та додаткову угоду №2 від 20.03.2017 до договору відступлення права вимоги від 13.03.2017, що укладені між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ПП "Дніпровський краєвид 07", а також покладено на відповідачів судовий збір.

11.06.2020 позивач звернувся до господарського суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 94 634,84 грн.

ТОВ "ТЛК "Арктика" подало заперечення на вказану заяву, зазначаючи, що твердження ТОВ "Укрлогістика" про складність цієї справи не відповідає дійсності, оскільки дана справа є досить простою, а спори про визнання правочинів недійсними - досить поширеними, обставини в цій справі в більшій мірі встановлені та досліджені в інших пов`язаних справах.

На думку відповідача-1 позиція сторін - заздалегідь сформована під час розгляду таких справ.

Відповідач-1 також вважає необґрунтованими та завищеними за обсягами та кількістю витраченого часу витрати представників ТОВ "Укрлогістика" при наданні професійної правничої допомоги. Крім того, заява позивача про ухвалення додаткового рішення та долучені до неї докази подані позивачем з порушенням встановленого Законом процесуального строку. Відповідач-1 вказав й на те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не відповідають зазначеним у заяві обставинам, оскільки позивачем заявлено про відшкодування витрат у розмірі 94 634,84 грн, а згідно з актом, рахунком та платіжним дорученням виставлено адвокатським об`єднанням та сплачено позивачем 113 561,81 грн., що може свідчити про те, що такі документи оформлено сторонами під інші послуги, аніж заявлено у даній справі, або про суттєве порушення сторонами фінансової дисципліни, що може бути підставою для повідомлення судом компетентних органів. Враховуючи викладене, відповідач-1 просив суд відмовити позивачу в задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення та відшкодування за рахунок відповідачів понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 заяву ТОВ "Укрлогістика" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача-1 на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 38 875, 03 грн; з відповідача-2 на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 38 875, 03 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог щодо оскарження додаткового рішення, виходячи з наступного.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 3 ст. 221 ГПК України встановлено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 28.04.2020 до місцевого господарського суду надійшла заява позивача ТОВ "Укрлогістика", в якій сторона просила ухвалити додаткове рішення щодо розподілу понесених нею судових витрат на професійну правову допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, у позовній заяві ТОВ "Укрлогістика" зазначило про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 60 000, 00 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 94 634, 84 грн, яка надійшла 11.06.2020, була направлена до суду поштою 09.06.2020, про що свідчить календарний штемпель підприємства поштового зв`язку. При цьому рішення по суті позовних вимог у цій справі ухвалено судом 04.06.2020, отже, зазначена заява подана позивачем 09.06.2020 в межах строку, встановленого приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В обґрунтування вищевказаної заяви та на підтвердження понесених позивачем судових витрат до матеріалів справи долучено:

- копію договору про надання правової допомоги № 028/19-МҐвід 11.09.2019, укладеного з Адвокатським об`єднанням "Моріс Груп" (надалі - договір про надання правової допомоги);

- копію замовлення від 03.12.2019 до вищевказаного договору;

- копію погодинної тарифної ставки працівників Адвокатського об`єднання "Моріс Груп";

- копію детального опису наданих послуг (правової допомоги) від 05.06.2020;

- копію рахунку на оплату № 55 від 05.06.2020 на суму 94 634,84 грн (без ПДВ) або 113 561,81 грн (з ПДВ);

- копію акту надання послуг № 44 від 05.06.2020 на суму 94 634,84 грн (без ПДВ) або 113 561,81 грн (з ПДВ);

- копію платіжного доручення № 48795 від 09.06.2020 на суму 113 561,81 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представники позивача Бєлкін М.Л. та Соботник Р.В. є адвокатами та здійснюють адвокатську діяльність на підставі відповідних свідоцтв №3964 від 15.06.2011. Вказані відомості розміщені також в Єдиному реєстрі адвокатів України.

За умовами договору про надання правової допомоги:

- в порядку та на умовах, визначених даним договором, адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується належним чином прийняти її та оплатити (п. 1.1);

- детальний перелік правових послуг, що входять в правову допомогу і надаються клієнту, їх зміст, бажаний результат, кількісний та посадовий склад виконавців, прогнозована кількість годин надання правової допомоги, їх вартість та порядок оплати визначаються погодженими сторонами Замовленнями на надання правової допомоги (надалі - "Замовлення"), які з моменту підписання сторонами або їх уповноваженими представниками стають невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2).

За умовами Замовлення від 03.12.2019 сторони вищевказаного договору про надання правової допомоги погодили зміст правової допомоги, що надається:

- підготовка позовної заяви про визнання недійсними додаткових угод до договору про відступлення прав вимоги від 13.03.2017, які датовані 20.03.2017;

- надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта в судах України, зокрема Верховному Суді (в тому числі Великій палаті Верховного суду, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду), апеляційних господарських судах, у Господарському суді міста Києва без обмеження у повноваженнях під час розгляду судової справи про визнання недійсними додаткових угод до договору про відсутплення прав вимоги від 13.03.2017, які датовані 20.03.2017;

- підготовка всіх процесуальних документів під час розгляду судової справи про визнання недійсними додаткових угод до договору про відступлення прав вимоги від 13.03.2017, які датовані 20.03.2017, ознайомлення з матеріалами справи та вчинення будь-яких необхідних процесуальних дій, необхідних для захисту прав клієнта.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження надання адвокатом (адвокатським об`єднанням) послуг з правової допомоги у господарській справі №910/378/20 та прийняття клієнтом таких послуг сторони склали детальний опис наданих послуг (правової допомоги) від 05.06.2020, яким засвідчили факт надання адвокатським об`єднанням таких послуг та їх перелік, а також погодили вартість кожної з наданих послуг окремо та їх вартість загалом, засвідчили, що загальна вартість наданих послуг в межах розгляду справи № 910/378/20 в суді першої інстанції становить 3 545,00 дол. США, що станом на 05.06.2020 складає еквівалент 94 634,84 грн (курс НБУ гривні до долара США складає 26, 6953 грн).

З рахунку на оплату №55 від 05.06.2020 та акту надання послуг №44 від 05.06.2020, сформованих адвокатським об`єднанням, вбачається що сума 94 634,84 грн є вартістю наданих позивачу юридичних послуг без ПДВ, а з ПДВ вартість вказаних послуг становить 113 561,81 грн.

Позивач оплатив надані йому юридичні послуги у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №48795 від 09.06.2020 на суму 113 561,81 грн.

Водночас, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Положеннями ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Втім, згідно з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 по справі №9901/264/19, такі вчинені адвокатом дії, як оформлення позовної заяви для суду та її копій для учасників судового процесу, підготовка додатків та засвідчення копій документів, які додаються до позову, отримання доказів оплати судового збору, направлення копій позовної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам судового процесу і подання позовної заяви до суду (2 години); оформлення письмових пояснень від 21.02.2020 для суду та їх копій для інших учасників судового процесу, підготовка додатків та засвідчення копій документів, які додаються до пояснень, направлення копій пояснень та доданих до них документів іншим учасникам судового процесу і подання пояснень до суду (2 години), оформлення заперечень на пояснення від 10.03.2020 для суду та їх копій для інших учасників судового процесу, підготовка додатків та засвідчення копій документів, які додаються до заперечень, направлення копій заперечень та доданих до них документів іншим учасникам судового процесу і подання пояснень до суду (1,5 години) - не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку, врахувавши положення ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 по справі № 9901/264/19, що вищевказані послуги загальною вартістю 632,5 дол. США (5,5 годин - загальна кількість витраченого часу * 115,00 дол. США - погодинна ставка адвоката, погоджена у детальному описі від 05.06.2020), що станом на погоджену сторонами дату визначення гривневого еквіваленту (05.06.2020) за курсом валют НБУ становить 16 884,78 грн, надані адвокатським об`єднанням позивачу, не є юридичними послугами та не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, а відтак витрати на них не можуть бути покладені судом на інших сторін спору.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає правомірним покладення на відповідачів-1, -2 відшкодування витрат позивача на правову допомогу в розмірі 77 750, 06 грн.

Разом з цим, судова колегія, серед іншого, вважає за необхідне зазначити наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність визначення суми витрат або неналежність послуг адвоката, скаржником суду не надано.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

В свою чергу, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи усю сукупність обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування додаткового рішення місцевого господарського суду

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення мають бути залишеними без змін, а апеляційні скарги ТОВ "ТЛК "Арктика" - без задоволення, відповідно судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/378/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

4. Матеріали справи №910/378/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 14.12.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк