ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Дніпро Справа № 904/3021/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р.

( суддя Красота О.І., м. Дніпро, повний текст рішення складено 20.08.2020 р.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське фармацевтичне підприємство "ЗДОРОВ`Я НАРОДУ", м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 16 682,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківське фармацевтичне підприємство "ЗДОРОВ`Я НАРОДУ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД", про стягнення заборгованості в розмірі 16 682,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Харківське фармацевтичне підприємство "Здоров`я народу" послалось на неналежне виконання ТОВ "ВЕНТА.ЛТД" зобов`язання за договором поставки № 1332 від 21.01.2019 р., в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.06.2020р. Відповідачем подано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що зобов`язання щодо оплати товару, поставленого позивачем відповідачу за видатковою на кладною № 3895 від 12.12.2019р., ще до дня звернення позивача до суду, відповідач виконав повністю, що підтверджується платіжними дорученнями.

13.07.2020 р., ТОВ "ХФП "Здоров`я народу" було подано до Господарського суду Дніпропетровської області заяву № 1379/06, в якій зазначається, що подаючи позов, Позивачем було помилково вказано, що борг у сумі 16 682,30 грн. виник через несплату коштів за раніше отриманий медтовар по видатковій накладній № 3895 від 12.12.2019 р., тоді як насправді борг у розмірі 16 682, 30 грн., виник через несплату Відповідачем коштів за поставлений товар за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., тому керуючись положеннями ст. 46 ГПК України, Товариство визнало за необхідне звернутись до суду із заявою про зміну підстав позову, та, з огляду на часткову оплату Відповідачем заборгованості, за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., що підтверджується платіжним дорученням № від 23.06.2020р. на суму 3 000,00 грн., та про зменшення позовних вимог до 13 682,30 грн..

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське фармацевтичне підприємство "ЗДОРОВ`Я НАРОДУ" 13 682,30 грн. - заборгованості та судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Одночасно з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" звернулось до суду з клопотанням про поновлення строку на оскарження рішення.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що висновки Господарського суду Дніпропетровської області в рішенні стосовно того, що ТОВ «Вента. ЛТД» суму заборгованості у розмірі 16 682,30 грн. за видатковою накладною № 3895 від 12.12. 2019 р. не оплатило, суперечать і фактичним обставинам справи, і доказам, які знаходяться в матеріалах справи.

Зокрема, Скаржник зазначає на тому, що зобов`язання щодо оплати товару, поставленого позивачем відповідачу за видатковою на кладною № 3895 від 12.12.2019р., ще до дня звернення позивача до суду, відповідач виконав повністю, що підтверджується платіжними дорученнями.

Скаржник також вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не прийняв до уваги те, що подана Позивачем заява від 13.07.2020 р. № 1379/06, за своїм змістом є не заявою про зменшення позовних вимог, а заявою про зміну підстав позову, проте суд першої інстанції не вирішив питання про прийняття цієї заяви, у зв`язку з чим, на думку Скаржника, відповідач був позбавлений можливості викласти свої можливі заперечення щодо наведених позивачем но вих обставин та правових підстав позовних вимог, з якими відповідач не погоджується, із посилан ням на відповідні докази та норми права.

При цьому Скаржник зазначає, що в позовній заяві підставою позову позивач зазначав поставку товару за видатковою накладною № 3895 від 12.12. 2019 р. на суму 173 959,66 грн., а в заяві від 13.07.2020 р. № 1379/06, яку, на думку Скаржника, суд першої інстанції в рішенні безпід ставно назвав «заявою про зменшення позовних вимог», підставою своїх вимог про стягнення заборгованості в сумі 13 682,30 грн., позивач зазначив поставку товару за видатковою накладною № 3894 від 12.12. 2019 р., на суму 21 142,60 грн., проте, обставину поставки позивачем відповідачу товару за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019 р. суд першої інстанції не з`ясовував, а видаткову накладну № 3894 від 12.12. 2019 p., як доказ по справі, не досліджував, що, на переконання Скаржника, є порушенням норм процесуального права.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого, останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р. залишити без змін.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2020р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р. у справі № 904/3021/20 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 153 грн. 00 коп..

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020 р. у справі № 904/3021/20, на час розгляду апеляційної скарги.

Від Позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) учасників справи. В обгрунтування свого клопотання Позивач посилається на абз. 2 п.10 ст 270 ГПК України.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення вказаного клопотання Позивача, та перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, з огдяду на наступне.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Кодексу апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 252 Кодексу, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У даному випадку, позов заявлено про стягнення з відповідача 16 682,30 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням або викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення, викладені в письмовій формі. При цьому клопотання заявника не містить належних та достатніх доводів в обґрунтування неможливості розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ТОВ "ВЕНТА.ЛТД", про розгляд апеляційної скарги у справі № 904/3021/20 з повідомленням ( викликом ) учасників справи, тому відмовляє в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2020р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківське фармацевтичне підприємство "ЗДОРОВ`Я НАРОДУ" (далі-Позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" (далі-Відповідач, Покупець) укладено Договір поставки №1332 (а.с.11-15).

Відповідно до п.1.1 Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити готові лікарські засоби (далі-медтовар) в номенклатурі, кількості та за цінами, вказаними у видаткових накладних.

Згідно п.1.2. Договору, загальна ціна Договору визначається сумою всіх товарів, отриманих за накладними протягом всього терміну дії Договору, і орієнтовно складає 100 000 000,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.1. Договору визначено, поставка медтовару Покупцю здійснюється окремими партіями транспортом Продавця, після складання заявки та узгодження її сторонами по телефону, факсу, або в іншій формі. Після узгодження заявки накладні, що містять інформацію про серії медтовару і терміни його придатності, пересилаються Покупцеві за адресою: в придатному форматі. Строк поставки партії медтовару складає 3 робочих дні з моменту узгодження Сторонами заявки, якщо інший строк окремо не буде обумовлений сторонами при узгоджені заявки.

В п.6.1. Договору, оплата поставленого Продавцем медтовару здійснюється Покупцем на умовах відстрочення платежу впродовж 55 календарних днів з моменту поставки відповідної партії медтовару.

Оплата медтовару провадиться Покупцем у національній валюті, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.6.2. Договору).

Матеріали справи свідчать, що 12.12.2019р., Позивач, на виконання умов договору, за декількома видатковими накладними, поставив Покупцеві, визначений договором поставки № 1332 від 21.01.2019 р., медтовар, на загальну суму 173 959,66 грн.

Відповідач отримання товару не заперечує.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, Відповідач виконав частково, в сумі 157 277,36 грн.

Таким чином, Відповідачем допущено порушення зобов`язання щодо оплат товару, у результаті чого заборгованість Відповідача перед Позивачем склала 16 682,30 грн.

Відповідачем заборгованість у сумі 16 682,30 грн. не була оплачена, що і стало причиною виникнення спору.

13.07.2020 р., Позивачем було подано до Господарського суду Дніпропетровської області заяву № 1379/06, про зміну підстав позову та про зменшення позовних вимог.

Зокрема, у вказаній заяві Позивач зазначає, що подаючи позов, ним було помилково вказано, що борг у сумі 16 682,30 грн. виник через несплату коштів за раніше отриманий медтовар по видатковій накладній № 3895 від 12.12.2019 р., тоді як насправді борг у розмірі 16 682, 30 грн., виник через несплату Відповідачем коштів за поставлений товар за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., тому керуючись положеннями ст. 46 ГПК України, Товариство визнало за необхідне звернутись до суду із заявою про зміну підстав позову, та, з огляду на часткову оплату Відповідачем заборгованості, за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., що підтверджується платіжним дорученням № від 23.06.2020р. на суму 3 000,00 грн., про зменшення позовних вимог до 13 682,30 грн.. Позивач також вказує на те, що на дату винесення рішення Господарським судом Дніпропетровської області (20.08.2020 року) борг по видатковій накладній № 3894 від 12.12.2019 р. також не був оплачений і заборгованість існувала, про що також свідчить довідка головного бухгалтера з додатками від 16.04.2020р. № 749/06.

Частина 3 ст.46 ГПК України, надає право позивачу, крім прав, визначених ст.42 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Частина 3 ст. 46 ГПК України встановлює, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Колегією суддів враховується, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, передбачено права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "ХФП "Здоров`я народу", про стягнення з ТОВ "ВЕНТА.ЛТД" боргу за товар, поставлений в межах договору поставки № 1332 від 20.01.2019 р., за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., в розмірі 13 682,30 грн..

Зокрема, з видаткової накладної №3894 від 12.12.2019р. вбачається, що на підставі договору поставки №1332 від 21.01.2019р., Позивачем поставлено Відповідачу медтовар, на суму 21 142,60 грн. ( а.с. 114).

Виходячи з вищенаведених умов договору, покупець повинен був в строк до 04.02.2020 р. здійснити оплату продукції в сумі 21 142,60 грн., шляхом здійснення банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця.

Позивач вказує на те, що ТОВ "ВЕНТА.ЛТД" було здійснено оплату лише за частину отриманого медтовару за видатковою накладною № 3894 від 12.12.2019р., у сумі 4 460,30 грн. Борг в сумі 16 682,30 грн. залишився не оплаченим.

З матеріалів справи вбачається, що не заперечуючи факту наявності боргу, платіжним дорученням № від 23.06.2020 р., де в призначенні платежу вказаного платіжного доручення вказано: «сплата по накладній № 3894 від 12.12.2019 р.», Відповідач частково сплатив суму коштів, у розмірі 3000 грн. (а.с.119).

Таким чином, з урахуванням оплати від 23.06.2020 р., борг ТОВ "ВЕНТА.ЛТД" по накладній № 3894 від 12.12.2019 р., сума боргу становить 13 682,30 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що суму заборгованості в розмірі 13 682,30 грн. Відповідачем оплачено, судова колегія прийшла до висновку, що що строк оплати поставленого товару є таким, що настав тому, позовна вимога Позивача, з урахуванням заяви від 13.07.2020 р. № 1379/06, підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать про те, що між Позивачем та Відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України ,за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо посилань скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то колегія суддів їх відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Слід також зазначити, що розгляд справи без участі представників не перешкоджає учасникам справи подавати всі можливі докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи свідчать, що заяву в порядку ст. 46 ГПК України, Позивачем було надіслано поштою Відповідачу ТОВ "ВЕНТА.ЛТД" 13.07.2020р., на належну адресу місця знаходження ТОВ "ВЕНТА.ЛТД", що підтверджується описом вкладення до цінного листа з повідомленням № 041 (а.с.109).

Відтак, у Відповідача, за умови добросовісного користування ним процесуальними правами, проявивши розумну обачність, існувала реальна можливість надати свої доводи та заперечення на вказану заяву. Таким правом Відповідач не скористався.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, враховуючи недостатність документального підтвердженя викладених у позові обставин, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення уточнених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Водночас колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, встановила, що приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції фактично прийняв до розгляду заяву Позивача від 13.07.2020 р. № 1379/06, про зміну підстав позову та про зменшення позовних вимог, розглянув позовні вимоги Позивача в редакції, яка викладена у вказаній заяві, проте в рішенні, як на підставу позову, помилково послався на видаткову накладну від 12.12.2019р. під № 3895.

Відповіднодо приписів ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч. 4 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що резолютивна частина рішення підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020 р. у справі № 904/3021/20 підлягає зміні, шляхом викладення її в редакції, зазначеній у даній постанові.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД".

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020р. у справі № 904/3021/20 змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Скаржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТА. ЛТД" .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус