ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 Справа № 917/1638/20

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс-Авто", вул. Бугайченка, 38, кімн. 31-А, м. Первомайський, Харківська область, 64107

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина-Агро", вул. Шевченка, 43, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область, 37610

про стягнення 86 270,84 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 86 270,84 грн. за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 1004_2020/1 від 10.04.2020, з яких 84 093,63 грн. основний борг, 1 741,77 грн. пеня, 435,44 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату орендних послуг за умовами договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 1004_2020/1 від 10.04.2020.

Ухвалою від 16.10.2020 (а.с. 45-46) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Зазначена ухвала направлялась сторонам, в т.ч. відповідачу за його юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 44) та отримана представниками сторін 22.10.2020, про що свідчать відмітки на поштових повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 47-48).

Відповідач відзив на позов не надав. У клопотанні б/н б/д (вх. № 12497 від 10.11.2020, а.с. 49-51) відповідач виклав заперечення проти задоволення заявленого до розподілу розміру витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн., вважає їх завищеними, та зазначає, що виправданими витратами на правову допомогу є 3000,00 грн., інших заперечень по суті позовних вимог не надав.

В письмових поясненнях від 30.11.2020 (вх. № 13529 від 04.12.2020, а.с. 52-56) позивач повідомив про сплату відповідачем основного боргу в сумі 84 093,63 грн., не підтримання позову та залишення його без розгляду в цій частині та підтримання позовних вимог в частині стягнення пені та річних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За ч. 3 ст. 252 ГПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зазначена заява не може бути визнана судом заявою про зменшення розміру позовних вимог та прийнята до розгляду, оскільки позивач звернувся до суду за межами строку, встановленого ч. 3 ст. 252 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

10.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина-Агро», як Орендарем, було укладено договір транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 1004_2020/1 з додатками №№ 1, 2 до нього (далі - Договір, а.с. 15-20).

Відповідно до п. 1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, та згідно статті 805 Цивільного кодексу України Орендодавець зобов`язувався передати Орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - Техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - Екіпажем), а Орендар зобов`язувався прийняти Техніку Орендодавця та сплачувати Орендодавцеві орендну плату за її використання.

Згідно з п. 3.2 Договору, передача Техніки в оренду здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками Сторін та скріплюється печатками Орендаря та Орендодавця (за наявності у сторін печатки).

У відповідності до зазначеного положення Договору сторонами підписано та скріплено печатками Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000010 від 04.05.2020 (а.с. 21), згідно з яким Виконавцем (ТОВ «С-Транс Авто») були надано послуги з оренди трактора Challenger CAT MT865 д.н. НОМЕР_1 з культиватором Tiger Mate, загальною вартістю послуг 120 133,76 грн.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що оплата за користування технікою здійснюється Орендарем на поточний рахунок Орендодавця, зазначений у даному договорі, у розмірі, зазначеному в актах приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.4 Договору, розрахунок за даним договором здійснюється:

- у термін 7 (сім) календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг оренди, що оформлюється щотижня згідно п. 9.7 - в розмірі 30 % загальної вартості послуг;

- у термін до 01.08.2020 р. - решта 70 % вартості.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 в справі № 917/1024/20 позовні вимоги ТОВ «С-Транс Авто» суд задовольнив частково та стягнув з ТОВ «Батьківщина-Агро» 330,86 грн. пені відповідно до п. 9.6 договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 1004_2020/1 від 10.04.2020 за несвоєчасне виконання зобов`язань в частині обов`язку сплати 30% загальної вартості оренди.

В строк, передбачений п. 5.4 Договору, відповідач не здійснив оплату 70% вартості оренди в сумі 84 093,63 грн., що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду. Після відкриття провадження у цій справі відповідач сплатив зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 985 від 25.11.2020 на суму 84 093,63 грн. (а.с. 57).

За неналежне виконання умов Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 1 741,77 грн. пені та 435,44 грн. 3% річних, нарахованих за період з 04.08.2020 по 06.10.2020.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК У країни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір оренди.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов`язок наймача здійснювати оплату за передане майно у користування визначений ст. 759 ЦК України.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000010 від 04.05.2020 (а.с. 21), підтверджується факт надання позивачем послуг з оренди Техніки загальною вартістю послуг 120 133,76 грн.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що оплата за користування технікою здійснюється Орендарем на поточний рахунок Орендодавця, зазначений у даному договорі, у розмірі, зазначеному в актах приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.4 Договору, розрахунок за даним договором здійснюється:

- у термін 7 (сім) календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг оренди, що оформлюється щотижня згідно п. 9.7 - в розмірі 30 % загальної вартості послуг;

- у термін до 01.08.2020 р. - решта 70 % вартості.

За даними позивача орендну плату в сумі 84 093,63 грн. (70% загальної вартості наданих послуг з оренди Техніки) відповідач до 01.08.2020 не здійснив. Після прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цій справі відповідач сплатив позивачу 84 093,63 грн. за платіжним дорученням № 985 від 25.11.2020 (а.с. 57), тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно п. 9.6 Договору, у випадку несвоєчасної оплати Орендарем послуг Орендодавцю, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі 1% від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 1 741,77 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 04.08.2020 по 06.10.2020.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок стягуваної суми пені та встановив, що заявлений до стягнення розмір пені не перевищує обрахований судом розмір за визначений позивачем період, а тому є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 435,44 грн. 3% річних, нарахованих за період з 04.08.2020 по 06.10.2020. Суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевірка правильності розрахунку пені та 3% річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт" та розрахунок долучений до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 2177,21 грн., з яких 1 741,77 грн. пені, 435,44 грн. 3% річних.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

При зверненні із позовною заявою позивач відповідно до вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України повідомив, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які він поніс і очікує в подальшому понести у зв`язку із розглядом справи складається зі сплаченого судового збору (2102,00 грн.) та витрат на оплату правових послуг в сумі 16 627,08 грн., з яких 8000,00 грн. вартість фактично наданих юридичних послуг, 8627,08 грн. додаткова винагорода («гонорар успіху») з розрахунку 10% від суми майбутніх задоволених вимог позивача.

Відповідно до звіту (акту) наданих послуг від 06.10.2020 (а.с. 36-37) до Договору № 01-3/123/КАУ про надання професійної правничої допомоги від 19.08.2020 Адвокатське об`єднання «Колегія адвокатів України» надало юридичні послуги позивачу на суму 8000,00 грн., яку позивач зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню протягом шести місяців з дня підписання цього акту двома рівними траншами по 4000,00 грн., перший не пізніше 06.01.2021, другий не пізніше 06.04.2021.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Відповідно до правової позиції, викладеної в п. 5.46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 в справі № 904/4507/18, сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою належить до судових витрат.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу адвоката на суму 8000,00 грн.

Також, в звіті (акті) наданих послуг від 06.10.2020 зазначено, що у разі задоволення господарським судом підготовленої Адвокатським об`єднанням позовної заяви, що є підставою в цій справі, позивач прийняв на себе зобов`язання сплатити на користь Адвокатського об`єднання 10% від загальної суми майнових позовних вимог, а саме 8 627,08 грн.; у разі часткового задоволення судом підготовленої Адвокатським об`єднанням позовної заяви - 10% від частково задоволеної суми майнових позовних вимог.

Відповідно до п. 5.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (п. 5.37 постанови ВП ВС від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц) (п. 5.40 постанови ВП ВС від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55) (п. 5.42 постанови ВП ВС від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи доводи відповідача, викладені в клопотанні (вх № 12497 від 10.11.2020, а.с. 49-51), а також те, що справа не є складною, фактичні обставини справи встановлювались господарським судом Полтавської області при розгляді справи № 917/1024/20, суд дійшов до висновку про зменшення розміру додаткової винагороди адвоката («гонорару успіху») на 50 % та вважає вимоги про відшкодування судових витрат в цій частині обґрунтованими в сумі 4313,54 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи сплату відповідачем заборгованості зі сплати основного боргу після звернення позивача із позовом до суду, суд вважає, що спір виник з вини відповідача, тому витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн. та 12 313,51 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката покладаються по відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 231 (п. 2 ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина-Агро" (вул. Шевченка, 43, с. Остапівка, Миргородський район, Полтавська область, 37610, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс-Авто" (вул. Бугайченка, 38, кімн. 31-А, м. Первомайський, Харківська область, 64107, ) - 1 741,77 грн. пені, 435,44 грн. 3% річних; 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 12 313,51 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. В частині стягнення 84 093,63 грн. основного боргу - провадження закрити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.