РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020Справа № 910/13875/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. Івана Федорова, 32-а, м. Київ, 03038)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (вул. Дегтярівська, 33-б, 2 під`їзд, м. Київ, 03057)

про стягнення 10 446,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 10 446,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 № 910/13875/20 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.10.2020 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява з усунутими недоліками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13875/20 вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), визначено сторонам строк на подання документів.

22.10.2020 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

29.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

19.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/13875/20 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ПІІ «ВІП-РЕНТ» (страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку.

Відповідно до вказаного договору застрахованим транспортним засобом значиться, зокрема, автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

27.10.2017 в м. Києві по вул. Басейній, 23/52, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 683870.

В результаті вказаної ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до рахунка-фактури ТОВ «Бровари Моторс» № СФ-0000977 від 14.11.2017 та акта № БН-0000962 з надання послуг по ремонту автомобіля від 14.11.2017, вартість ремонту автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 10 446,00 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування 22.11.2017 страховиком складено страховий акт № СТОКА-4713, відповідно до якого розмір страхового відшкодування визначено в розмірі 10 446,00 грн.

На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 10 446,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 32476 від 23.11.2017.

Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІК/1888812 (франшиза - 0, ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику як потерпілій у ДТП особі на підставі Договору добровільного страхування, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як страховика особи, винної у вчиненні ДТП. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 10 446,00 грн.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначає, що підстави для виплати страхового відшкодування відсутні у зв`язку з тим, що вина власника автомобіля «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , не підтверджена в судовому порядку, а також вказує, що заява позивача про виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту ДТП до нього не надходила.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Суд зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Оскільки спірна ДТП сталася 27.10.2017, то позивач мав право звернутися до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування в межах річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто у строк до 27.10.2018.

Суд зазначає, що на підтвердження звернення позивача до відповідача із заявою в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останнім до позовної заяви було додано копію заяви про регресні вимоги вих. №829УСГ/АГ від 26.07.2018.

При цьому, на підтвердження надсилання вказаної заяви відповідачу позивачем подано в копіях реєстр листів на відправку від 27.07.2018 та фіскальний чек ФН від 27.07.2018.

Однак, зазначені документи не можуть бути взяті судом до уваги як належні, допустимі та достовірні докази надсилання відповідачу заяви про регресні вимоги вих. №829УСГ/АГ від 26.07.2018 та оцінюються судом критично, з огляду на таке.

По-перше, реєстр листів на відправку від 27.07.2018 підписаний офіс-менеджером та директором, однак, не містить жодних підписів працівника поштового зв`язку та відбитків штемпеля поштового відділення.

По-друге, вказані документи не містять жодних відомостей про вміст відправлення, тому доводи позивача про те, що відповідачу була направлена саме заява про регресні вимоги вих. №829УСГ/АГ від 26.07.2018, ґрунтуються виключно на його твердженнях.

При цьому, отримання вказаної заяви відповідач заперечив, вказавши про отримання іншої заяви вих. № 614 УСГ/АГ від 03.10.2016, на підтвердження чого надав копію витягу з журналу вхідної кореспонденції.

Отже, оскільки у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження направлення позивачем відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування, суд погоджується з відповідачем, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" пропущено річний строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Оскільки ні потерпілий, ні позивач у межах вказаного строку до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування не звертались, і звернення до суду з позовом має місце поза вищевказаним строком, позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, стосовно тверджень відповідача про відсутність рішення суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, яке б підтверджувало вину останнього у вчинені ДТП, суд звертає увагу, що відсутність преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди не позбавляє суд можливості самостійно встановити ці обставини у ході розгляду господарської справи на підставі поданих доказів.

Однак, у даному випадку, навіть за умови дотримання позивачем річного строку на звернення до відповідача, в будь-якому разі встановити вину ОСОБА_2 у спірній ДТП на підставі поданих доказів не видається за можливе, враховуючи, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2018 адміністративний матеріал направлено відносно ОСОБА_2 до управління патрульної поліції в м. Києві для дооформлення у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вищевказаних вимог статей 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За наведених обставин позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 10 446,00 грн страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.12.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко