СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа №922/1030/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

представники учасників справи:

прокурор - Здор Т.О., посвідчення №057664, дійсне до 22.10.2025,

від 1-го відповідача - не з`явився,

від 2-го відповідача - не з`явився,

від 3-го відповідача - Шевченко С.В., адвокат, довіреність б/н від 20.07.2020, свідоцтво ХВ №002307 від 22.01.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№2581Х/1 від 06.10.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 (м. Харків, суддя Аюпова Р.М., повний текст рішення складено 09.09.2020) у справі №922/1030/20,

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області, м. Харків,

до 1. Харківської міської ради, м. Харків,

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ФКФ», м. Харків,

про визнання недійсним договору, скасування рішення та повернення майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області, м. Харків, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до першого відповідача - Харківської міської ради, м. Харків, другого відповідача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, третього відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ФКФ», м. Харків, в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині, а саме, п. 63 додатку до рішення.

2. Визнати недійсним договір № 5433-В-С від 29.12.2016 купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху № 1-:-13 в житловому будинку літ. «А-11», загальною площею 216,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ТОВ «ОПТІМА-ФКФ», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2319.

3. Зобов`язати ТОВ «Оптіма-ФКФ» повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-13 в житловому будинку літ. «А-11», загальною площею 216,2 кв.м., та вартістю 529256,40 грн., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, шляхом підписання відповідного акту прийому-передачі.

4. Судові витрати, понесені прокуратурою Харківської області покласти на відповідачів.

Позов обґрунтовано тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірних договорів купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2026 роки, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2016-2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся з відповідною позовною заявою до Господарського суду Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 по справі №922/1030/20; прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 по справі №922/1030/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора; судові витрати за подання позову та апеляційної скарги відшкодувати на користь прокуратури Харківської області за рахунок відповідачів; справу розглянути за участю представника прокуратури Харківської області; про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та прокуратуру Харківської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на наступне:

- норми чинного станом на дату прийняття (16.10.2016) Харківською міською радою оскаржуваного рішення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII не передбачали повноважень прокурора бути присутнім на сесії міської ради чи іншим чином брати у ньому участь;

- прокурор довідався про факт незаконного відчуження комунального майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні у справі №0000002 від 20.11.2017, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань Харківською місцевою прокуратурою №2 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України;

- місцевою прокуратурою не пропущено строки позовної давності, оскільки про вказані у позовній заяві порушення стало відомо лише 07.10.2019, тобто з часу вивчення приватизаційної справи, отриманої в рамках кримінального провадження №0000002.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 поновлено Заступнику керівника Харківської обласної прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/1030/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури. Запропоновано учасникам провадження у справі подати відзиви на апеляційну скаргу. Призначено справу №922/1030/20 до розгляду на 12.11.2020. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10324 від 28.10.2020), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити; оскаржуване рішення суду залишити без змін; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Харківська міська рада зазначає наступне:

- положення ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не встановлюють обмеження щодо приватизації об`єктів нерухомого майна шляхом викупу лише у разі виконання вимог ст. 18-2 цього Закону, а й передбачають можливість застосовувати положення інших законодавчих актів, зокрема ст. 289 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України;

- сторони уклали договір купівлі-продажу при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, які свідчать про прийняття їх до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому прояву, тому посилання прокурора на те, що спірний правочин не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України не підтверджено належними та допустимими доказами;

- відповідно до правового висновку ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки;

- Харківською місцевою прокуратурою №1 не обґрунтовані та не доведені підстави представництва інтересів держави в суді;

- позивач вважається таким, що довідався або міг би довідатись про порушення права та прийняття оскаржуваного рішення безпосередньо в день пленарного засідання сесії Харківської міської ради - 26.10.2016, а тому ним пропущений строк позовної давності.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ФКФ» надійшов відзив (вх.№10549 від 02.11.2020), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ФКФ» вказує на наступне:

- прокурор стверджує, що він дізнався про порушення після отримання листа від Харківської місцевої прокуратури № 2 від 07.10.2019, проте нічого не вказує про те, що йому заважало дізнатись про відчуження спірної нерухомості раніше;

- посилання на те, що на адресу Харківської місцевої прокуратури надійшов лист Харківської місцевої прокуратури №2 з копіями вилучених документів не є фактом з якого починається відлік позовної давності, оскільки лист надійшов від одного прокурора іншому, а прокуратура становить єдину систему;

- крім того, кримінальне провадження не є єдиним джерелом для того, щоб дізнатися про порушення інтересів держави, і у прокурора були усі необхідні можливості для отримання необхідної інформації та документів в межах позовної давності.

Від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (вх.№10765 від 06.11.2020), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити; оскаржуване рішення суду залишити без змін; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради вказує на наступне:

- відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради 26.10.2016 прокурори областей, міст Києва і Севастополя, районні, міжрайонні, міські та інші прирівняні до них прокурори мають право брати участь у засіданнях Рад відповідного рівня, їх виконавчих комітетів, інших органів місцевого самоврядування, а тому органи прокуратури могли бути присутні на засіданні Харківської міської ради 7 скликання, на якому приймалося оскаржуване в частині пункту 63 додатку 1 до нього рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16, що свідчить про те, що позивач вважається таким, що довідався або міг би довідатися про порушення прав та прийняття оскаржуваного рішення безпосередньо в день пленарного засідання сесії Харківської міської ради - 26.10.2016.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 оголошено перерву у розгляді справи №922/1030/20 до 19.11.2020. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Попереджено учасників процесу, що у разі неявки представників з належним чином оформленими повноваженнями, справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

Від Харківської міської ради надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх.№11293 від 18.11.2020), в якому представник повідомив про переведення працівників відділу економічних, бюджетних та майнових питань Юридичного департаменту Харківської міської ради на дистанційну роботу відповідно до розпорядження від 11.11.2020 №1413/2к.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 03.12.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Від Харківської міської ради надійшло клопотання (вх.№11965 від 02.12.2020) про зупинення провадження в порядку п.7 ч.1 та ч.3 ст.228 ГПК України до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/623/20.

В обґрунтування заяви вказує на те, що на розгляді Верховного Суду перебуває справа №922/623/20 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 до Харківської міської ради, управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання купівлі-продажу нежитлових будівель недійсним, зобов`язання повернення нежитлових приміщень та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2020 справу №922/623/20 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. На думку заявника, необхідність зупинення провадження у цій справі зумовлена тим, що за результатами розгляду справи №922/623/20 будуть надані правові висновки щодо обставин, які підлягають дослідженню у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, предметом розгляду справи №922/1030/20 є, зокрема, визнання незаконним та скасувати рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині, а саме, п. 63 додатку до рішення; визнання недійсним договору № 5433-В-С від 29.12.2016 купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху № 1-:-13 в житловому будинку літ. «А-11», загальною площею 216,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ТОВ «ОПТІМА-ФКФ», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за №2319, з підстав незаконного обрання Харківською міською радою способу приватизації спірного майна.

Втім, колегія суддів зазначає, що наразі межами перегляду справи в суді апеляційної інстанції є доводи прокурора про помилкове застосування судом строків позовної давності, у зв`язку з чим, з огляду на ст.269 ГПК України обставини, які можуть бути встановлені у справі 922/623/20 не підлягають дослідженню під час даного апеляційного перегляду рішення у справі №922/1030/20.

По-друге, судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2020 справу №922/623/20 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Однак, відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Таким чином, підставою для зупинення судом провадження в порядку п.7 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України є наявність відкритого провадження Об`єднаною палатою Верховного Суду. Наразі відсутні докази прийняття Об`єднаною палатою Верховного Суду справи №922/623/20 до провадження.

За таких обставин відсутні правові передумови для зупинення провадження у справі №922/1030/20 і колегія суддів відмовляє в задоволенні відповідного клопотання Харківської міської ради.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 03.12.2020 представники 1-го та 2-го відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 1-ий та 2-ий відповідачі отримали ухвалу суду від 19.11.2020 - 23.11.2020 (т.2, а.с.213, 215), що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду та оголошення перерви у її розгляді на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Прокурор в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 03.12.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник 3-го відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників провадження у справі, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець, другий відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ФКВ» (орендар, третій відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень від 13.10.2016 №4163 (надалі - договір), відповідно до предмету якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-13, загальною площею 216,2 кв.м. в житловому будинку (технічний паспорт КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа № 69147 від 26.07.2012), яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, літ. «А-11».

Відповідно до умов договору, орендар зобов`язаний змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця (п. 4.7. договору). Здійснювати поточний ремонт та реконструкцію за письмовою згодою орендодавця на підставі документації, оформленої відповідно до чинного законодавства (п. 4.8. договору).

Акт прийому-передачі складено 13.10.2016.

Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.10.2016 №677 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень» (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 5.6. договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Рішенням Харківської міської ради 9 сесії 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 26.10.2016 №412/16 вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, шляхом викупу (згідно з додатком).

Згідно з п. 63 додатку до вищевказаного рішення, нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-13, загальною площею 216,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, літ. «А-11», підлягали приватизації шляхом викупу Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ВКФ».

Відповідно до службової записки № 3701, від 21.11.2016, у відділ перетворення форм власності управління комунального майна та приватизації субєктом оціночної діяльності ФОП Прокоп`євою І.Б. надано звіт про оцінку вартості нежитлових приміщень першого поверху № 1-:-13, загальною площею 216,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, літ. «А-11». Дата оцінки - 31.10.2016. Вартість майна 441047 грн., без ПДВ.

У подальшому, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-ВКФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.12.2016 №5433-В-С, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2319.

Звертаючись із позовом у даній справі до суду, прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що рішення міської ради 9 сесії 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 26.10.2016 №412/16 є незаконним та підлягає скасуванню в частині п. 63 додатку до рішення, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог ст. 345 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 1, 2, 4, 29, Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

При цьому, прокурором наголошено про те, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Зокрема, у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Вважаючи, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірних договорів купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2026 роки, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2016-2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду Харківської області.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджена правомірність заявлених прокурором позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що прокурором пропущено строк позовної давності, що за наявності заяв другого та третього відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, та відсутності поважності причин пропуску строку позовної давності, є підставою для відмови в позові.

В той же час прокурор, звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, свою незгоду із ухваленим по справі рішенням обґрунтовує виключно тим, що позовну давність ним не пропущено, та не погоджується з оскаржуваним рішенням саме щодо застосування судом позовної давності.

Отже, предметом розгляду в даному апеляційному провадженні, з урахуванням приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, є правомірність висновку місцевого господарського суду про сплив позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчать матеріали справи, другим та третім відповідачами надано до суду заяви про застосування до вимог прокурора строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

У постанові від 20.06.2018 у справі №697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

У постанові від 17.10.2018 у справі №362/44/17 Великою Палатою Верховного Суду вищенаведений висновок було конкретизовано та зазначено, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:

1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав, а інститут позовної давності має на меті сприяти сталості цивільних відносин.

Відповідну правову позицію щодо застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу наведено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справі № 910/296918, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 26.02.2019 у справі № 910/2967/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17, від 11.11.2019 у справі №904/1038/19 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позов про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині, а саме, п. 63 додатку до рішення, визнання недійсним договору №5433-В-С від 29.12.2016 купівлі-продажу подано прокурором у квітні 2020 року - тобто майже через три з половиною роки з моменту прийняття спірного рішення та укладення на його підставі відповідного договору.

В позовній заяві прокурор стверджував про те, що про незаконне відчуження комунального майна органи прокуратури дізнались в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000002 від 20.11.2017, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань Харківською місцевою прокуратурою №2 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України.

Також, прокурор вказує, що на адресу Харківської місцевої прокуратури №1 надійшов лист Харківської місцевої прокуратури №2 від 07.10.2019 №04-10-21/17 (вхідний №2541-19 від 10.10.2019) з копіями вилучених у рамках вищевказаного кримінального провадження в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради приватизаційних справ, зокрема, щодо нежитлових приміщень першого поверху №1-:-13 в житловому будінку літ «А-11», загальною площею 216,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 5, відповідно до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16.

Таким чином позивач стверджує, що місцевою прокуратурою не пропущено строки позовної давності, оскільки про вказані у позовній заяві порушення стало відомо лише 07.10.2019, тобто з часу отримання та вивчення приватизаційної справи, отриманої в рамках кримінального провадження №0000002.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідні посилання прокурора у позовній заяві не підтверджуються жодними матеріалами, що містяться у справі.

По-перше, стосовно посилань прокурора на наявність кримінального провадження, колегія зазначає, що у відповідності до Розділу 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення; витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутній витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальному провадженню на яке посилається прокурор у позовній заяві (№0000002 від 20.11.2017). А отже, в матеріалах справи як під час розгляду позову судом першої інстанції, так і під час здійснення апеляційного провадження, відсутні докази існування та реєстрації відповідного кримінального провадження. Господарський суд позбавлений можливості отримати відповідний витяг самостійно, як і перевірити відповідні відомості.

Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для врахування посилання прокурора на те, що органи прокуратури дізнались про незаконне відчуження комунального майна під час кримінального провадження №80000002 від 20.11.2017.

По-друге, лист від Харківської місцевої прокуратури №2 від 07.10.2019 №04-10-21/17, на який посилається апелянт, також, відсутній в матеріалах справи, у зв`язку з чим, в порушення вимог ст. 74 ГПК України, прокурором не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Також, самі по собі посилання на те, що на адресу Харківської місцевої прокуратури №1 надійшов лист Харківської місцевої прокуратури №2 з копіями вилучених документів не є фактом з якого починається відлік позовної давності, оскільки лист надійшов від одного прокурора іншому, а прокуратура становить єдину систему в силу приписів ст.1 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, докази коли саме Харківська місцева прокуратура №2 вилучила документи, також, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до змісту норм Цивільного кодексу України, якими врегульовано позовну давність, та правової позиції Верховного Суду щодо їх застосування, позивач (у даному випадку, прокурор) має не лише вказати, коли йому фактично стало відомо про порушене право, але й довести неможливість дізнатися про вказане порушення раніше зазначеної ним дати.

Колегія суддів зазначає, що згідно з Законом «Про прокуратуру», що набрав чинності з 14.10.2014, а відтак, діяв на момент видачі спірного рішення від 26.10.2016, обсяг повноважень прокуратури дійсно зменшено порівняно з законом, який був чинним до 14.10.2014, зокрема, виключено функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів, у тому числі, органами державної влади та органами місцевого самоврядування - у зв`язку з чим наказом Генерального прокурора від 31.12.2014 №159 скасовано накази Генерального прокурора від 07.11.2012 №3гн «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів» та від 04.10.2011 №3/2гн «Про особливості організації діяльності органів прокуратури у сферах навколишнього природного середовища та земельних відносин» з метою приведення відомчих актів у відповідність з вимогами нового Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, прокурором в суді першої та апеляційної інстанції не доведено, яким чином вказані обставини вплинули на можливість своєчасно дізнатися про прийняття спірного рішення та укладення на його виконання договору купівлі-продажу.

Так, за приписами частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Тобто, відповідно до змісту вищевказаної норми та практики її застосування, на яку посилався прокурор в позовній заяві (зокрема, щодо здійснення моніторингу законності розпорядження комунальним майном), прокурор не був позбавлений можливості, з використанням повноважень, передбачених Законом України «Про прокуратуру», чинним з 14.10.2014, своєчасно отримати від відповідного суб`єкта владних повноважень необхідну для подання позову інформацію.

Будь-яких доказів ухилення суб`єктів владних повноважень від надання такої інформації прокурору матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що в суді першої та апеляційної інстанції прокурором не наведено жодних переконливих аргументів в обґрунтування причин пропуску строку на звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд правомірно, з дотриманням вимог статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами у справі.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законними та вмотивованими, що скаржником не спростовано.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення у справі - без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі №922/1030/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук