ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа№ 911/2522/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 25.11.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 17.09.2020

у справі №911/2522/20 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста"

до Приватного акціонерного товариства „Банкомзв`язок"

про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2020 клопотання № 996 від 07.09.2020 Приватного акціонерного товариства „Банкомзв`язок" про скасування заходів до забезпечення позову задоволено.

Скасовано заходи до забезпечення позову, а саме: накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать Приватному акціонерному товариству „Банкомзв`язок", які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 42 226 400,00 грн., що були вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 03.09.2020 р. у справі № 911/2522/20.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі № 911/2522/20, в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства „Банкомзв`язок" про скасування ухвали про забезпечення позову від 03.09.2020 р. у справі № 911/2522/20 - відмовити повністю.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувану ухвалу прийнято при невідповідності висновків суду обставинам справи, неповному з`ясуванні обставин справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Водночас скаржник зазначає, що правова оцінка обставин у справі №910/21123/15 не має преюдиціального характеру, а також, що у даній справі беруть участь нові особи, обставини, встановлені рішеннями та їх правова оцінка не є обов`язковими для суду при розгляді даної справи.

Також скаржник зазначає, що відповідачем до клопотання про скасування заходів забезпечення позову не було додано належних та допустимих доказів того, що внаслідок забезпечення ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2522/20 було накладено арешт саме на рахунки зі спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі № 911/2522/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко О.В., Яковлєва М.Л.

28.09.2020 від представника скаржника надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, в якій останній просить долучити до матеріалів справи платіжне доручення про оплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 911/2522/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі № 911/2522/20. Призначено справу до розгляду на 21.10.2020.

20.10.2020 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/2522/20 залишити без змін. Зазначаючи при цьому, що позивач у заяві від 31.08.2020 №б/н про забезпечення позову до пред`явлення позову свідомо замовчував про існування рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/21123/15.

В судовому засіданні 21.10.2020 оголошено перерву на 27.10.2020.

Головуючий суддя Куксов В.В. перебував на лікарняному з 27.10.2020 по 12.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі № 911/2522/20 на 25.11.2020.

В судовому засіданні 25.11.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі № 911/2522/20, в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства „Банкомзв`язок" про скасування ухвали про забезпечення позову від 03.09.2020 р. у справі № 911/2522/20 - відмовити повністю.

В судовому засіданні 25.11.2020 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/2522/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 25.11.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.08.2020 до канцелярії суду від заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" надійшла заява б/н від 31.08.2020 про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій він просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать Приватному акціонерному товариству „Банкомзв`язок", які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 42 226 400, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 заяву б/н від 31.08.2020 ТОВ „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено та вжито заходів до забезпечення позову, а саме накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать ПРАТ „Банкомзв`язок", які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 42 226 400, 00 грн.

09.09.2020 до канцелярії суду від боржника надійшло клопотання №996 від 07.09.2020 про скасування заходів забезпечення позову в повному обсязі, у якому він просить суд скасувати заходи до забезпечення позову, що були вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі № 911/2522/20.

В обґрунтування своєї заяви боржник зазначає, що заходи до забезпечення позову, що були вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі № 911/2522/20, перешкоджають сплати працівникам підприємства заробітної плати, сплати необхідних податкових платежів, а також те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/21123/15 встановлено факт погашення ПРАТ „Банкомзв`язок" перед ПАТ „Український професійний банк" 42 226 400, 00 грн. основної заборгованості по кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014 та інше.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2020 прийнято до розгляду клопотання Приватного акціонерного товариства „Банкомзв`язок" про скасування заходів забезпечення позову у справі №911/2522/20 за заявою ТОВ „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" до ПРАТ „Банкомзв`язок" про забезпечення позову до пред`явлення позову і призначено його розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників справи на 15.09.2020.

14.09.2020 ТОВ „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ПРАТ „Банкомзв`язок" про стягнення 42 226 400, 00 грн. основної заборгованості по кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного повернення кредиту згідно з договором про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014, укладеним між ПАТ „Український професійний банк" та ПРАТ „Банкомзв`язок", та договором № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб?єктів господарювання, укладеним між ПАТ „Український професійний банк" та ТОВ „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста".

14.09.2020 до канцелярії суду від боржника надійшли заява № 1032 від 14.09.2020 про огляд сторінок веб-сайту та клопотання № 1029 від 14.09.2020 про долучення доказів до матеріалів справи із доданими до нього документами, що долучені судом до матеріалів справи.

15.09.2020 перед судовим засіданням до канцелярії суду від стягувача надійшли заперечення б/н від 15.09.2020 на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, у яких він просить суд відмовити у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Скасовуючи вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 заходи забезпечення позову, суд першої інстанції керувався наявністю рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 р. у справі № 910/21123/15, що набрало законної сили, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення заяви боржника і необхідність скасування на даній стадії розгляду справи заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявленої суми.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Згідно з ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

У разі надання відповідачем до суду документа, який підтверджує здійснене ним забезпечення позову у відповідності до частини четвертої статті 143 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Грошові кошти, внесені відповідачем (іншою особою) на рахунок суду з метою забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 143 цього Кодексу, підлягають поверненню відповідачу (іншій особі), який здійснив таке забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду про повну відмову в позові або ухвалою суду про залишення позову без розгляду або закриття провадження.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено судовою колегією та вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/21123/15 за позовом ПРАТ „Банкомзв`язок" до ПАТ „Український професійний банк" за участю третьої особи ПАТ „Авант-Банк" про стягнення 43 395, 34 грн. відмовлено у задоволенні позову повністю.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/21123/15 набрало законної сили.

При цьому, Господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 08.10.2015 у справі № 910/21123/15 встановив та зазначив, крім іншого, що 11.02.2014 між ПАТ „Український професійний банк" (Банк) та ПРАТ „Банкомзв`язок" (позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №803/5 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну лінію у розмірі 50 000 000, 00 грн. терміном до 05.07.2017 на поповнення обігових коштів (п. 1.1 Кредитного договору).

24.04.2015 між ПАТ „Авант-Банк" (кредитор) та ПАТ „Український професійний банк" (позичальник) укладено Міжбанківський кредитний договір № ММ72121LG, згідно з п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 3 000 000, 00 доларів США на строк з 24.04.2015 до 06.07.2015 Розмір процентної ставки встановлюється 22 % річних, що складає 133 833, 33 доларів США. Базовою кількістю днів для нарахування процентів є 360 днів у році.

29.04.2015 між ПАТ „Авант-Банк" (кредитор) та ПАТ „Український професійний банк" (позичальник) було укладено Міжбанківський кредитний договір № ММ72201LG відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 31 000 000, 00 грн на строк з 29.04.2015 до 11.06.2015. Розмір процентної ставки встановлюється 45 % річних. Базовою кількістю днів для нарахування процентів є 365 днів у році.

24.04.2015 між ПАТ „Авант-Банк" (заставодержатель) та ПАТ „Український професійний банк" (заставодавець) було укладено Договір застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 зі змінами внесеними згідно Додатковим договором №1 до Договору застави майнових прав №ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015.

26.05.2015 на виконання умов Договору застави майнових прав №ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 та Додаткового договору № 1 до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 між ПАТ „Авант-Банк" (заставодержатель) та ПАТ „Український професійний банк" (заставодавець) було укладено Договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 219.

Як вбачається з реєстру укладених банком-позичальником кредитних договорів з юридичними та фізичними особами станом на 29.04.2015 (Додаток №1 до Договору застави), відповідачем ПАТ „Авант-Банк" було передано в заставу майнові права, зокрема за Договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 укладеним між ПАТ „Український професійний банк" та ПрАТ „Банкомзв`язок".

26.05.2015 відповідачем на адресу позивача було надіслано лист № 01-10/1444/4, яким останній повідомив ПрАТ „Банкомзв`язок" про укладення між ПАТ „Авант-Банк" та ПАТ „Український професійний банк" Договору застави майнових прав за яким ПАТ „Український професійний банк" передало в заставу майнові права за договором про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014. Крім того, відповідач зазначив, що у випадку неналежного виконання ним Договору застави майнових прав, всі права та обов`язки кредитора за Кредитним договором перейдуть до ПАТ „Авант-Банк".

Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору застави майнових прав ПАТ „Авант-Банк" листами від 28.05.2015 № 649 та від 29.05.2015 № 15/07/120БТ повідомило ПАТ „Український професійний банк" про те, що на підставі п. 4.6 Договору застави майнових прав ним набуто право вимоги за кредитними договорами та прийнято на себе всі права та обов`язки кредитора по відношенню до боржників.

03.06.2015 ПАТ „Авант-Банк" надіслало на адресу ПрАТ „Банкомзв`язок" повідомлення № 666 згідно змісту якого повідомило про набуття ним прав кредитора, що випливають із Кредитного договору № 803/5 від 11.02.2014 та просило сплачувати заборгованість за кредитом, процентами тощо на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ „Авант-Банк".

05.06.2015 ПАТ „Авант-Банк" на адресу позивача було надіслано повідомлення № 697 про звернення стягнення на предмет обтяження з огляду на наявність заборгованості у розмірі 42 816 412, 71 грн. та необхідність її погашення протягом 15-ти банківських днів з моменту отримання даного повідомлення.

У відповідь на вказане повідомлення позивачем на адресу ПАТ „Авант-Банк" було надіслано лист № 624/1 про те, що 22.05.2015 та 28.05.2015 ПрАТ „Банкомзв`язок" згідно Кредитного договору було сплачено ПАТ „Український професійний банк" 42 000 005, 40 грн. заборгованості по кредиту, 223 756, 63 грн. та 590 012, 71 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість ПрАТ „Банкомзв`язок" за Кредитним договором становить 226 394, 60 грн. по тілу кредиту та 39 755, 96 грн. по відсоткам за користування кредитом, яка буде погашена товариством в строки та порядку передбаченому Кредитним договором.

17.07.2015 у зв`язку із повним погашенням заборгованості між ПАТ „Авант-Банк" та ПрАТ „Банкомзв`язок" було укладено Договір про розірвання Договору про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та наявність рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 р. у справі № 910/21123/15, що набрало законної сили, судова колегія дійшла до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення заяви відповідача і необхідність скасування на даній стадії розгляду справи заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявленої суми.

Твердження скаржника, що відповідачем до клопотання про скасування заходів забезпечення позову не було додано належних та допустимих доказів того, що внаслідок забезпечення ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі №911/2522/20 було накладено арешт саме на рахунки зі спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, судовою колегією відхиляються, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, дані обставини не були підставою для задоволення заяви боржника про скасування заходів забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Колегія суддів зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №917/1345/17, від 10.12.2019 у справі №925/698/16 преюдиціальне значення у справі надається обставинам ,встановленим судовим рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Судова колегія зазначає, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19.

З огляду на вищевикладене, твердження скаржника, що правова оцінка обставин у справі №910/21123/15 не має преюдиціального характеру, судовою колегією відхиляються.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/2522/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2020 у справі №911/2522/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 28Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Інвестохіллс Веста" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №911/2522/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/2522/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Cуду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко