ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2020 Справа № 920/343/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «УНІКА»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лідвер»,

третя особа ОСОБА_1 ,

про стягнення 573 225 грн 70 коп.

За участю представників сторін:

від позивача - Комиса С.В.,

від відповідача - Лобанов М.Б.,

від третьої особи не з`явився.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 14.04.2020 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача шкоду у розмірі 573 225 грн 70 коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що працівником відповідача третьою особою по справі, було вчинено ДТП. Винуватець ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків. Цивільно-правова відповідальність третьої особи була застрахована у позивача. Позивач здійснив страхове відшкодування, а тому до позивача перейшло право на отримання від винуватця ДТП компенсації збитків, завданих власнику застрахованного транспортного засобу. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с.1-6).

Ухвалою суду від 16.04.2020 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, а також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

09.06.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує.

Відповідач стверджує, що ненадання позивачем доказів сплати страхових платежів породжує сумніви щодо чинності самого договору при настанні ДТП та законності виплати страхової суми. Позов не підлягає задоволенню за необґрунтованістю, так як позивач не надав жодних відомостей про чинність договору, обґрунтованість страхових виплат та встановлення ступеню вини кожного водія (а.с.104-105).

15.06.2020 відповідач подав до суду клопотання про витребування доказів (а.с.118).

23.06.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.130-134). Позивач зазначає, що всі заперечення та аргументи відповідача не мають під собою правового та законного підґрунтя.

06.07.2020 позивач надав до суду клопотання про проведення засідань в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 06.07.2020 було задоволено вказане клопотання позивача.

07.07.2020 позивачем до суду було подано заяву про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.07.2020 було задоволено вищезазначену заяву позивача, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

28.07.2020 відповідач надав до суду клопотання про залучення доказів до матеріалів справи. Сул залучив докази до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 28.07.2020 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, витребувано у Лубенської місцевої прокуратури завірений належним чином висновок експерта № 111 від 06.03.2019. Висновок експерта був наданий до суду 12.08.2020 (а.с.202-211).

09.09.2020 відповідач надав до суду клопотання про витребування доказів по справі. Ухвалою суду від 09.09.2020 було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.11.2020 судове засідання було призначено на 30.11.2020.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, письмових пояснень по справі не надала. Третій особі було відомо про відкриття провадження у справі та те, що дана справа знаходиться в провадженні Господарського суду Сумської області, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 213).

В даному судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо Договору страхування.

Між позивачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено 31.01.2018 договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0002924 (надалі Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу Audi A3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі застрахований транспортний засіб). Зазначене підтверджується копією вказаного договору (а.с.18-22).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у позивача, згідно з полісом АМ/006681009 (ліміт за шкоду майну 100000 грн, франшиза 1000 грн), що підтверджується відомостями з Центральної бази МТСБУ (а.с.66).

19.12.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю застрахованого автомобіля та транспортного засобу MAN F200, державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали пошкодження.

Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів, що Договір страхування діяв на момент ДТП. Ненадання позивачем доказів сплати страхових платежів породжує сумніви щодо чинності договору при настанні ДТП та законності виплати страхової суми.

У статті 629 ЦК України закріплено принцип обов`язковості договору.

Суд враховує, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Учасники господарських відносин не можуть на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд дійшов висновку, що Договір страхування є правомірним, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом, що вказаний договір визнаний судом недійсним не спростовано презумпцію правомірності правочину. Чинність Договору страхування не є предметом спору по даній справі.

Крім того, відповідач звертався до суду з клопотанням про витребування доказів, однак ухвалою суду від 09.09.2020, яка набрала законної сили, відповідачу було відмовлено у витребуванні у позивача платіжних доручень щодо оплати страхувальником Договору страхування, в зв`язку з необгрунтованістю вказаного клопотання. Чинність Договору страхування не є предметом дослідження по даній справі.

Щодо розміру шкоди та того, чи є ДТП страховим випадком.

Позивачем до матеріалів справи надано звіт ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 03.06.2019, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 833659 грн 19 коп. Зазначене підтверджується копією звіту (а.с.37-48).

Факт настання страхового випадку позивач підтверджує страховим актом № 00283292 від 03.07.2019, заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, поясненнями до заяви (а.с.15-17).

Відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що водій Audi А3 ОСОБА_3 , є працівником вигодонабувача. Ненадання даних доказів також є підставою вважати, що дане ДТП не є страховим випадком в силу умов Договору страхування (п.4.1.1).

Суд погоджується з аргументами позивача, що надання оцінки та визначення, чи є ДТП страховим випадком, відповідно до умов Договору страхування, належить до виключної компетенції позивача у даній справі страховика за вказаним Договором страхування. ДТП, яка сталась 19.12.2018, була визнана позивачем страховим випадком на підставі власного проведенного розслідування та зібраних документів.

Крім того, суд звертає увагу, що до предмета доказування у даній справі не входять обставини, чи неправомірно позивачем було визнано ДТП (19.12.2018) страховим випадком на умовах Договору страхування.

09.07.2019 на виконання умов Договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника ТОВ «Порше Лізинг Україна» в розмірі 672225 грн 70 коп. Вказаний факт підтверджується копією наказу № 00283292/1 від 03.07.2019 про виплату страхового відшкодування (а.с.14), а також платіжним дорученням № 096754 від 09.07.2019 (а.с.65).

Позивачем розрахунок страхового відшкодування здійснено з урахуванням пунктів 10.1.2.2, 2.2, 10.1.8, 10.1.8.2 Договору страхування. Розрахунок страхового відшкодування: 726860 грн (дійсна вартість транспортного засобу, пункти 1.1., 1.3.4 Договору страхування) 3634 грн 30 коп. (франшиза = 0,5% від страхової суми) 51000 грн (залишкова вартість транспортного засобу) = 672225 грн 70 коп.

Згідно з ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому факт виплати позивачем страхового відшкодування на рахунок страхувальника є таким, що встановлений судом та підтверджений допустимими доказами.

Щодо належності відповідачу транспортного засобу та наявності трудових правовідносин з третьою особою.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Факт належності відповідачу транспортного засобу у заявах по суті визнається, а тому є таким, що встановлений судом.

Належність відповідачу транспортного засобу пітверджується також ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2019 по справі № 539/1370/19 (а.с.29-33).

Також, вказаною ухвалою було встановлено, що третя особа - ОСОБА_1 , працює у відповідача на посаді водія. Вищезазначені обставинами сторонами не спростовані.

Тому факт того, що третя особа на момент вчинення ДТП перебувала у трудових відносинах з відповідачем і керувала транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків є таким, що встановлений судом.

Щодо вини третьої особи у вчиненні ДТП.

В ухвалі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2019 по справі № 539/1370/19 зазначено, що ДТП відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України. Вищезазначене підтверджується копією вказаної ухвали (а.с.29-33).

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд дійшов висновку, що зазначена вище ухвала суду є належним доказом, яким встановлена вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, про яке зазначено вище.

Відповідач зазначає, що у позивача були всі можливості самостійно встановити обставини ДТП та провести обгрунтовану виплату страхового відшкодуваня, однак позивач не проводив жодних перевірок, що вказано у висновку експерта № 111 від 06.03.2019, в якому встановлена вина не лише третьої особи, а і ОСОБА_3 .

Відповідачем до матеріалів справи було надано висновок експерта № 111 від 06.03.2019 (а.с.202-211).

Суд погоджується з твердженням відповідача, що за наявності вини всіх володільців автомобілів розмір відшкодування, суд визначає у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, зокрема залежно від ступеня вини кожного володільця.

У наданому висновку зазначено, що в заданій дорожній обстановці в діях водія тягача з напівпричепом ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Відповідач зазначає, що фактично у висновку встановлено вину обох водіїв, як вину працівника відповідача - ОСОБА_1 , так і вину водія Audi А 3 ОСОБА_3 . Працівником відповідача порушено два пункту Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_3 - один пункт.

Суд звертає увагу, що в ухвалі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2019 по справі № 539/1370/19 не зазначено, що ОСОБА_3 було порушено Правила дорожнього руху України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді даної господарської справи, наявне преюдиційне судове рішення, яке набрало законної сили - ухвала від 08.05.2019 по справі № 539/1370/19, яка встановлює вину третьої особи у вчиненні ДТП.

Суд дійшов висновку, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вказану ухвалу, ця ухвала обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому при вирішенні даного спору, суд не вирішує питання вини такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не є обов`язковим.

На думку позивача, в даному випадку вірним є відношення 90% вини водія ОСОБА_1 (працівника відповідача) та 10% вини водія ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ст. 101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду.

Суд не приймає висновок експерта № 111 від 06.03.2019, як доказ вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, оскільки зазначений висновок підготовлено не для подання до суду у даній справі.

Крім того, у пунктах 3 та 4 зазначеного висновку вказано, що в заданій обстановці в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність з вимогами Правил дорожнього руху України та водій мав технічну можливість уникнути зіткнення з напівпричепом автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Однак навіть зазначення у висновку, що ОСОБА_3 міг уникнути зіткнення, не доводить факту його вини у ДТП, оскільки вина правове питання, а предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ст. 98 ГПК України). Також, як вже зазначалось, вказаний висновок взагалі не приймається судом до уваги, при оцінці доказів, як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі.

Суд погоджується з твердженням позивача, що для визначення ступеня вини кожного з водіїв, у разі доведення факту вини іншого водія взагалі, існує необхідність призначення експертизи. Однак сторонами до суду клопотань про призначення експертизи по даній справі надано не було.

Стосовно того, що суд має право призначити експертизу з власної ініціативи, то така експертиза призначається для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право.

В даному випадку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, а позивачем належними та допустимими доказами доведена вина саме праціника відповідача, а тому відсутні підстави для призначення експертизи з ініціативи суду для визначення ступеня вини.

Крім того, ухвала суду, в якій взагалі не зазначено про вину водія, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, якщо така вина не доведена в загальному порядку.

Висновок суду.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ст. 1191 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право на отримання від винуватця ДТП ОСОБА_1 , компенсації збитків, завданих власнику застрахованого автомобіля. В той же час, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 завдав шкоди з використанням транспортного засобу, який, як встановлено вище, належить його роботодавцю (відповідач по справі), позивач 20.02.2020 звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків.

Позивачем доведено, що працівником відповідача (третьою особою по справі) було вчинено ДТП, третя особа перебувала у трудових відносинах з відповідачем і керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків; цивільно-правова відповідальність третьої особи була застрахована у позивача; позивач здійснив страхове відшкодування, а тому до позивача перейшло право на отримання від винуватця ДТП, компенсації збитків завданих власнику застрахованого автомобіля.

Суд погоджується з доводами позивача, що з урахуванням статей 1187 та 1172 ЦК України належним відповідачем є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Суд дійшов висновку, що розрахунок шкоди, який зазначений позивачем, є вірним, а саме: 672225 грн 70 коп. (виплачене позивачем відшкодування) 99000 грн (ліміт відповідальності за страховим полісом АМ/006681009 (розрахунок: ліміт за шкоду майну 100000 грн франшиза 1000 грн = 99000 грн)) = 573225 грн 70 коп.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а оскільки юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, обов`язок з відшкодування збитків на користь позивача покладається саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всі вказані обставини позивачем доведено належними та допустимими доказами та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 573 225 грн 70 коп. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, то на відповідача покладаються витрати із сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лідвер» (вул. Леваневського, буд. 26, кв. 65, м. Суми, 40022, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (вул. Саксаганського, 70-А, м. Київ, 01032, ) 573225 грн 70 коп. шкоди, 8598 грн 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241,256,257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п.п.17.5 п. 17 Розділу ХІ (Перехідні положення) Кодексу.

Повне судове рішення складено 09.12.2020.

Суддя Є.А. Жерьобкіна