ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 Справа № 908/3298/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач)

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 (суддя Дроздова С.С.; рішення ухвалене о 12:16 год. у місті Запоріжжя, повне рішення підписано 31.01.2020)

за позовом Концерну "Міські теплові мережі", м.Запоріжжя

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м.Запоріжжя

про стягнення 137435 грн. 69 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2019 року Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 107186,61 грн. інфляційних витрат, 30249,08 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі № 908/1116/18 частково задоволено позов Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з ПАТ "Запоріжжяобленерго" 1095328,64 грн. основного боргу, 10000,00 грн. пені, 82261,82 грн. втрат від інфляції, 19885,83 грн. 3% річних та 18335,71 грн. судового збору. Однак на день подання позивачем цієї позовної заяви рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08 2018 у справі №908/116/18 року не виконане відповідачем. Тому позивачем відповідно до діючого законодавства було прораховано збитки задані таким порушенням відповідачем прав позивача, а саме: інфляційні втрати - 107186,61 грн. за період з вересня 2018 по травень 2019 року, 3% річних - 30249,08 грн. за період 14.09.2018 по 26.09.2019.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Концерну "Міські теплові мережі" 107 186 грн. 61 коп. інфляційних витрат, 30 249 грн. 08 коп. 3% річних, 2061 грн. 54 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано тим, що заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством на це правом (статтею 625 Цивільного кодексу України). Тому місцевий господарський суд визнав позовні вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Відповідач (ПАТ "Запоріжжяобленерго"), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покласти на позивача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки підписаного між сторонами у цій справі графіку погашення заборгованості, яким змінені за спільною згодою сторін строки виконання обов`язку з оплати заборгованості, яка стягнута рішеннями суду за договорами купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Згідно графіку строки оплати заборгованості у розмірі 1095328,64 грн. за Договором №600277, яка стягнута за рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18, на дату подачі позовної заяви ще не настали.

Як вказує відповідач, у графіку зазначені номери всіх судових справ та номери договорів, за якими стягнуто основний борг з ПАТ "Запоріжжяобленерго" на користь Концерну "Міські теплові мережі", зазначені розміри заборгованості згідно договору та відповідного рішення суду, також вказані реквізити сторін. Щодо кожного рішення суду та договору встановлений конкретний період оплати.

Відповідач зазначає, що у іншому спорі між цими ж сторонами в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 у справі №908/2655/19 суд апеляційної інстанції погодився із доводами ПАТ "Запоріжжяобленерго" про те, що підписання сторонами спору за взаємною згодою графіку погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9061310,06 грн. мало наслідком зміну строку виконання грошового зобов`язання шляхом встановлення сторонами розміру щомісячного платежу, що сплачується впродовж погодженого періоду часу щодо спірної суми. Тобто судом апеляційної інстанції встановлено, що відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних після дати 18.02.2019.

Відповідач вказує, що в контексті даної справи №908/3289/19 спірною сумою заборгованості є 1095328,64 грн., а погоджений період для її оплати є з грудня 2019 року по червень 2021 року.

Отже, відповідач вважає, що з урахуванням реструктуризації заборгованості, погодженої 18.02.2019 у Графіку погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "Запоріжжяообленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9061310,06 грн. має місце зміна строку виконання відповідачем обов`язку щодо погашення заборгованості по договору №600277 від 01.09.2006 у сумі 1095328,64 грн., яка стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18.

Також відповідач подав суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення 3% річних. Відповідач просить суд у разі не прийняття доводів відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності нарахування 3% річних, врахувати тяжкий фінансовий стан ПАТ "Запоріжжяобленерго" та зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. В обґрунтування цього клопотання відповідач посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 про те, що суд може зменшити загальний розмір відсотків як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Вказує, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані у зв`язку з наявністю багатомільйонної заборгованості з податкового боргу, станом на 09.06.2020 у розмірі 1,124 млрд. грн.; перебуванні на примусовому виконанні у зведеному виконавчому провадженні 1103 виконавчих документів про стягнення з відповідача грошових коштів на загальну суму 52198461,83 грн.; необхідність проведення щомісячних виплат інших обов`язкових платежів на суму 256959 тис. грн.; відсутність залишків грошових коштів на поточних рахунках тощо. Відповідач вказує, що недостатність обігових коштів виникла внаслідок несвоєчасної та неповної сплати зобов`язань з послуг розподілу електричної енергії ТОВ "Запоріжжяенергопостачання". На підтвердження таких обставин відповідач надає відповідні докази. Зазначає також критичний фінансово-господарський стан відповідача підтверджується висновком судового експерта, наданого в межах проведеного економічного дослідження №282 від 17.05.2018, в якому основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність, рентабельність) характеризують фінансовий стан ПАТ "Запоріжжяобленерго" ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства. Крім того, відповідач просить прийняти до уваги те, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" є підприємством державного сектора економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Відповідач посилається на низку судових справ, при ухваленні рішення у яких суди приймали до уваги документально підтверджений тяжкий фінансовий стан та задовольняли його клопотання про зменшення пені.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Позивач (Концерн "Міські теплові мережі") у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" відхилити, рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 залишити без змін.

Позивач вказує, що підписання графіку погашення заборгованості не свідчить про укладення сторонами нового правочину. Оскільки він не укладений аналогічно формі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, як того вимагає діюче законодавство. Доказів узгодження сторонами припинення або зміни умов договору відповідачем до суду не надано.

Стосовно питання того, що графік погашення заборгованості є відстроченням виконання встановленого судом боргу та не породжує для сторін нових прав та обов`язків, як зазначає про це відповідач, то позивач стверджує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Тому позивач вважає, що судом правомірно відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України стягнуті з відповідача суми штрафних санкцій, оскільки сума заборгованості за рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18 відповідачем не була сплачена. Підсумовуючи позивач вважає, що оскаржене рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає виконанню.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного Господарського суду від 03.03.2020 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Концерном "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі Жовтневого району (теплопостачальна організація)" та Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго") (споживач) укладено Договір про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді №600277 від 01.09.2006 (надалі - Договір) (а.с.31-35).

Відповідно до умов вказаного Договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього, що є їх невід`ємними частинами.

У зв`язку із тим, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за вказаним договором щодо оплати вартості отриманої теплової енергії, позивач у червні 2018 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18 позовні вимоги концерну "Міські теплові мережі" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Концерну "Міські теплові мережі" 1095328 грн. 64 коп. основного боргу, 10000 грн. 00 коп. пені, 82261 грн. 82 коп. втрат від інфляції, 19885 грн. 83 коп. 3% річних та 18335 грн. 71 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено (а.с.14-19).

Рішення в апеляційному порядку не оскаржено та 13.09.2018 набрало законної сили.

18.02.2019 між позивачем та відповідачем було узгоджено Графік, яким визначено зокрема, що зобов`язання відповідача в сумі 1095328,64 грн. основного боргу, що виникло за договором №600277 (судова справа №908/1116/18) за період з 25.11.2016 по 20.04.2018, буде погашатися помісячно зі сплатою відповідачем щомісяця суми 57648,87 грн. починаючи з грудня 2019 року по червень 2021 року включно.

Позивач скористався також своїм правом та звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ҐТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18.

11.10.2019 Вознесенівським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На час звернення позивача із позовом у цій справі означене судове рішення не виконано, заборгованість відповідачем не сплачена.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення грошових коштів в сумі 107186,61 грн. - інфляційних втрат та в сумі 30249,08 грн. - 3% річних, нарахованих за несвоєчасну сплату заборгованості за Договором № 600277 від 01.09.2006 року, яка вже стягнута за рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18, але ці зобов`язання не є припиненими через їх невиконання до цього часу, але фактично не сплачена.

Спірні правовідносини сторін виникли в ході виконання господарського договору про постачання теплової енергії.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частини перша і друга статті 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив із того, що факт порушення з боку відповідача зобов`язань щодо оплати вартості отриманої від позивача теплової енергії на загальну суму 1095328,64 грн. у визначений договором строк остаточно встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18.

На момент звернення позивача з позовом до суду господарські правовідносини щодо надання позивачем послуг з теплопостачання на об`єкт відповідача регулюються нормами чинного законодавства та умовами Договору №600277 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2006. Доказів узгодження сторонами припинення або зміни умов означеного договору суду не надано.

Місцевим господарським судом зазначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

При цьому місцевим господарським судом відхилені посилання відповідача на Графік погашення заборгованості з посиланням на те, що вказаний графік не свідчить про укладання сторонами нового правочину, так як він не укладений аналогічно формі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, як то вимагає діюче законодавство. Суд зауважив, що графік погашення заборгованості по суті є лише відстроченням виконання встановленого судом боргу та не породжує для сторін нових прав та обов`язків, як на то вказує відповідач.

Як зазначив місцевий господарський суд, подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони. На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Причиною спору є питання правомірності додаткових нарахувань позивача та відповідних вимог про стягнення з відповідача суми втрат від інфляції та 3% річних на суму основного боргу, існування якого підтверджене судовим рішенням, однак який не був сплачений, оскільки між сторонами було погоджено графік погашення такої заборгованості.

Судом встановлено, що в пункті 6.1. Договору сторони обумовили, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток №5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Згідно з пунктом 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами пункту 6.3. Договору оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок Теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюються Споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25 числа місяць, наступного за розрахунковим.

Відтак за умовами укладеного сторонами Договору у Теплопостачальної організації виникає обов`язок безперебійного забезпечення тепловою енергією Споживача, а у Споживача за кожний розрахунковий період утворюються грошові зобов`язання по сплаті за фактично відпущену йому теплову енергію.

Сукупність невиконаних відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за означеним Договором утворює для відповідача перед позивачем заборгованість у певному розмірі та за певні періоди часу.

Так у рішенні Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18 суд встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року та з жовтня 2017 року по квітень 2018 року становить 1095328,64 грн.

Доказів сплати цих грошових коштів та погашення означеної заборгованості відповідач суду під час розгляду даної справи не надав.

Таким чином, сум встановлено, що як на 27.11.2019 - момент пред`явлення позивачем позову до відповідача у цій справі, так і на 27.01.2020 - момент ухваленні судом рішення у цій справі, відповідач (боржник) не виконав своїх грошових зобов`язань перед позивачем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв`язку з невиконанням цих грошових зобов`язань у позивача, як кредитора, в силу приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, виникло право вимагати від відповідача сплати втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений в укладеному між сторонами договорі.

Як убачається із розрахунків позивача, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 107186,61 грн. інфляційних витрат за період з вересня 2018 року по травень 2019 року та 30249,08 грн. 3 % річних за період з 14.09.2018 по 26.09.2019.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що наданий позивачем розрахунок суми 107186,61 грн. інфляційних витрат та 30249,08 грн. 3% річних, є правильним та складеним відповідно до вимог чинного законодавства, тому задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Однак колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції частково помилковим.

Дослідивши зміст наданих сторонами листів та графік погашення заборгованості, що був укладений між позивачем та відповідачем за наслідками таких перемов, колегія суддів встановила, що 18.02.2019 між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди про зміну строку виконання грошового зобов`язання відповідача в сумі 1095328,64 грн. основного боргу, що виникло за договором №600277 (судова справа №908/1116/18) за період з 25.11.2016 по 20.04.2018, а саме визначено, що це зобов`язання буде погашатися помісячно зі сплатою відповідачем щомісяця суми 57 648,87 грн. починаючи з грудня 2019 року по червень 2021 року включно.

Стаття 604 Цивільного кодексу України встановлює, що:

1. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

2. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

3. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом.

4. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Відповідно до частини 1 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

В пункті 8.1. договору сторони обумовили, що розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листуванням або укладенням додаткових угод.

Відтак в умовах означеного Договору сторони передбачили можливість вирішення розбіжностей, що виникають в ході його виконання, зокрема у такий спосіб, як обмін листами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що така домовленість сторін, досягнута шляхом обміну листами, як Графік погашення заборгованості, не змінювала предмет первісного зобов`язання, яке виникло за Договором №600277 від 01.09.2006, та не припиняла цих зобов`язань відповідача із одночасною їх заміною на інші зобов`язання, оскільки стосувалась тільки змін в частині строку виконання окремого первісного зобов`язання.

Відтак суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що графік погашення заборгованості не є новим правочином (новацією) в розумінні статті 604 Цивільного кодексу України.

Разом із цим місцевим господарським судом невмотивовано відхилені посилання відповідача на зміну строків сплати заборгованості.

Правову кваліфікацію місцевим судом наявного графіку погашення заборгованості лише як відстрочення виконання встановленого судом боргу та не породження для сторін нових прав та обов`язків, колегія апеляційного суду вважає помилковою.

Відповідно до пункту 8.1. Договору розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною, та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листуванням або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величини обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулось до Концерну "Міські теплові мережі" з листом від 10.09.2018 за вих. №001-25/13940, в якому враховуючи наявність заборгованості на загальну суму 9061310,97 грн., в тому числі й за договором №600277 від 01.09.2006, запропонувало Концерну "Міські теплові мережі" розглянути питання щодо укладання графіку погашення заборгованості за попередні періоди за умови своєчасної плати поточних рахунків в наступному опалювальному періоді.

На вказаний лист Концерн "Міські теплові мережі" листом від 26.11.2018 за вих. №4789/20 надало відповідь, в якій запропонувало власний графік погашення заборгованості на загальну суму 9061310,06 грн.

В подальшому шляхом листування та переговорів між сторонами здійснювалося узгодження графіку погашення заборгованості.

Концерн "Міські теплові мережі" листом від 01.02.2019 за вих.№426/27 направило ПАТ "Запоріжжяобленерго" підписаний графік погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9 061 310,06 грн.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" листом від 18.02.2019 за вих.№004-25/2395 направило Концерн "Міські теплові мережі" підписаний графік погашення заборгованості зі своєї сторони з основного боргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9061310,06 грн.

Вказаний Графік погашення заборгованості підписаний зі сторони Споживача заступником генерального директора з ПЕ та ЗП Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" Воронко Ю.С., а зі сторони Теплопостачальної організації генеральним директором Концерну "Міські теплові мережі" Грек О.С. та скріплений печатками підприємств.

Враховуючи зміну сторонами з 18.02.2019 строку сплати заборгованості по договору №600277 від 01.09.2006 у сумі 1095328,64 грн., яка стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2018 у справі №908/1116/18, який визначається щомісячно, починаючи з грудня 2019 року, окремо для кожної суми 57648,87 грн., яка становить частину загальної заборгованості, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачу втрат від інфляції та 3% річних на прострочену суму основного боргу за період після підписання графіку погашення заборгованості та до спливу відповідних строків для кожної частини основного боргу, тобто з 18.02.2019 по 31.12.2019.

Отже щодо періоду часу з 14.09.2018 по 18.02.2019, в якому мало місце неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, позивач, як кредитор, має право вимагати сплати йому відповідачем, як боржником, інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані на суму основного боргу, а з 18.02.2019 по 31.12.2019 такі нарахування є необгрунтованими.

Таким чином, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача:

- інфляційних втрат за період вересня 2018 року по січень 2019 року (включно) у сумі 13158,18 грн., виходячи із розрахунку: 1095328,64 грн. х 101,2013/100 = 1108486,82 грн.; 1108486,82 грн. - 1095328,64 грн. = 13158,18 грн.;

- 3% річних за період з 14.09.2018 по 17.02.2019 у сумі 14044,21 грн., виходячи із розрахунку: 1095328,64 грн. х 3%/100% х 156дн/365дн = 14044,21 грн.

Решту нарахувань позивача інфляційних втрат в сумі 94028,43 грн. та 3% річних в сумі 16204,87 грн. за встановлених судом обставин слід визнати необґрунтованими, а вимоги до відповідача щодо їх сплати такими, що задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1-5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та зазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що це свідчить про недоведеність певної обставини, що має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність окремих висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. Тому апеляційний господарський суд частково погоджується із доводами апелянта (відповідача), наведеними в обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність окремих висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, - є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та наведені правові висновки, колегія суддів, керуючись повноваженнями наданими пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України, визнала існування підстав для зміни оскарженого рішення у визначені розміру сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та якими мають бути: сума 13 158 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 14044 грн. 21 коп. три проценти річних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Розглянувши клопотання відповідача про врахування незадовільного фінансового стану відповідача та зменшення у зв`язку із цим розміру 3% річних, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про існування обставин, які підтверджують перебування відповідача у становищі, яке має ознаки критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, застосований позивачем у розрахунку процентів річних такий його розмір, як 3% річних від простроченої суми - визначений безпосередньо нормою статті 625 Цивільного кодексу України задля компенсації можливих майнових втрат кредитора - не є надмірно великим та таким, який би не відповідав балансу інтересів обох сторін, а тому підстав для зменшення таких нарахувань судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки питання зменшення штрафних санкцій віднесено до повноважень суду в залежності від конкретних обставин спору, колегія суддів не застосовує при вирішенні цього спору правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, через неподібність цих справ в оцінці певних обставин, які впливають на застосування такої правової позиції.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Частина перша статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результати вирішення цього спору, колегія суддів відповідно змінює розподіл судових витрат сторін в суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (19,85%/80,15%), а саме: покладає на відповідача витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 409,21 грн. за подання позовної заяви до господарського суду та покладає на позивача суму 2478 грн. 23 коп. витрат відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Решта судових витрат сторін покладається на цих осіб відповідно.

Керуючись статтями 129, 275, 277 ч.1 п.п.2 та 3, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі №908/3298/19 змінити, викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Запорізької області від 19.11.2019 у справі №908/2655/19 в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму 13158 грн. 18 коп. інфляційних втрат, 14044 грн. 21 коп. три проценти річних, 409 грн. 21 коп. витрат на судовий збір.

В решті позовних вимог відмовити".

Стягнути з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" суму 2478 грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 14.12.2020.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна