РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2020Справа № 910/15207/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 49 379,00 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідач) про стягнення 49 379,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ТДВ СК «Альфа-Гарант», на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-PR/01-024-03066 від 30.05.2018, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, як стверджує позивач, цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, застрахована не була, і така особа є пільговиком, позивач звернувся до відповідача МТСБУ на підставі п. 13.1 ст. 13 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з вимогою відшкодувати сплачену позивачем страхову виплату. Враховуючи, що відповідачем не відшкодована заявлена сума, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 49 379,00 грн у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 відкрито провадження у справі № 910/15207/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Так, ухвала суду від 08.10.2020 була отримана відповідачем 10.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

03.11.2020 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що документ серії ЕАВ № 800622 не є пільговим посвідченням, як стверджує позивач, адже згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994, якою були затверджені зразки таких посвідчень, серія пільгового посвідчення має одну літеру, у той час, як документ, вказаний позивачем, як пільгове посвідчення, містить серію з трьох літер. З урахуванням викладеного, відповідач зробив припущення, що документ серії ЕАВ № 800622 є протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки його серія і номер відповідають затвердженому зразку такого протоколу. Крім того, МТСБУ вказало, що документ серії ЕАВ № 800622 вказаний у Схемі ДТП саме в графі «Відомості про відсутність посвідчення водія», що, на переконання відповідача, додатково свідчить про те, що зазначений документ є саме протоколом про адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене, відповідач вважав вимоги позивача безпідставними та просив відмовити в їх задоволенні.

10.11.2020 до суду надійшла подана позивачем відповідь на відзив на позовну заяву, позивач вважав заперечення необґрунтованими та такими, що суперечать приписам чинного законодавства.

07.12.2020 до суду надійшли подані відповідачем пояснення, до яких відповідач долучив лист-відповідь Національної поліції України, наданий на адвокатський запит представника відповідача.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

30.05.2018 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-PR/01-024-03066 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Фольксваген Пассат СС, державний номерний знак НОМЕР_1 .

18.12.2018 по вул. Г. Хоткевича у м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Фольксваген Пассат СС, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля марки Рено Кенго, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки ЗАЗ Сенс, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Судом встановлено, що страхувальник - ОСОБА_1 повідомив ТДВ СК «Альфа-Гарант» про ДТП, про що свідчить заява про настання події від 18.12.2018, прийнята страховиком у той же день.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 14.02.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідальність винного водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Рено Кенго, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована будь-якою страховою компанією.

Згідно зі звітом № 80-D/51/0 від 06.05.2019 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Фольксваген Пассат СС, державний номерний знак НОМЕР_1 , склав 50 844,85 грн.

Відповідно до рахунку на оплату по замовленню № 1096 віл 15.05.2019, складеного СТО - ФОП Сайко Т.П., вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобілю склала 49 379,00 грн.

На підставі вищевказаного рахунку ТДВ СК «Альфа-Гарант» був здійснений розрахунок страхового відшкодування та складений страховий акт № СТ/18/0350 від 20.05.2019, згідно з якими загальна сума страхового відшкодування, що підлягала виплаті, склала 49 379,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», сплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 49 379,00 грн на користь СТО - ФОП Сайко Т.П., що підтверджується платіжним дорученням № 1022 від 21.05.2019.

У подальшому ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулось до МТСБУ з заявою № 03/3843 від 17.10.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 49 379,00 грн, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції МТСБУ на вказаній заяві. Проте, таке відшкодування МТСБУ здійснено не було.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило суд стягнути з МТСБУ вищевказане страхове відшкодування в розмірі 49 379,00 грн, та обґрунтовувало свої вимоги тим, що особа, винна у скоєнні ДТП, є пільговиком, має пільгове посвідчення серії ЕАВ № 800622 та не застрахувала свою відповідальність, а відтак шкода заподіяна нею відшкодовується саме МТСБУ на підставі ст. 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У свою чергу, МТСБУ заперечуючи проти обґрунтованості позовних вимог вказало, що документ серії ЕАВ № 800622 не є пільговим посвідченням, адже згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994, якою були затверджені зразки таких посвідчень, серія пільгового посвідчення має одну літеру, у той час як документ вказаний позивачем, як пільгове посвідчення, містить серію з трьох літер. З урахуванням викладеного відповідач зробив припущення, що документ серії ЕАВ № 800622 є протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки його серія і номер відповідають затвердженому зразку такого протоколу, а у Схемі ДТП вказаний документ зазначений саме в графі «Відомості про відсутність посвідчення водія».

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Пунктом 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, у тому числі, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений порядок виплати страхового відшкодування.

Так, п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Положення ст. 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла особа) може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між ТДВ СК «Альфа-Гарант» і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до ТДВ СК «Альфа-Гарант» права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні особи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц та постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 916/686/18.

Таким чином, до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Пунктом п. 39.1 ст. 39 вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом (п. 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, вказаним Законом чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Так, згідно з п. 40.1 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що винний у скоєнні ДТП водій ОСОБА_2 належить до категорії осіб, названих у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Натомість, як вбачається з Схеми місця ДТП від 18.12.2018, документ серії ЕАВ № 800622 зазначений у графі «Постанова», а не у графі «Пільговий документ».

У довідці-відповіді від НПУ про ДТП, що мала місце 18.12.2018, документ серії ЕАВ № 800622 вказаний у графах «Серія пільгового посвідчення чи складеного адміністративного протоколу за ст. 126 щодо учасника ДТП», «Номер пільгового посвідчення чи складеного адміністративного протоколу за ст. 126 щодо учасника ДТП».

При цьому, ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

У листі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України від 17.11.2020, наданому у відповідь на адвокатський запит представника відповідача, зазначено, що 18.12.2018 стосовно громадянина ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 800622 від 18.12.2018.

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку про те, що документ серії ЕАВ № 800622, визначений позивачем як пільгове посвідчення, не є таким посвідченням, а є постановою про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, позивачем в порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, не доведено наявність підстав для покладення на МТСБУ обов`язку відшкодувати позивачу сплачену останнім страхову виплату.

Крім того, суд зазначає, що за приписами п. 41.3 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ, за наявності передбачених Законом підстав, відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, Фольксваген Пассат СС, державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-PR/01-024-03066 від 30.05.2018, укладеного з ТДВ СК «Альфа-Гарант», що є іншим видом страхування, який також надає можливість потерпілому - ОСОБА_1 , як страхувальнику, отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Заподіяння потерпілому ( ОСОБА_1 ) шкоди внаслідок винних дій водія автомобіля марки Рено Кенго, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час ДТП породило деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас, така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика - ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Зазначені зобов`язання не виключали одне одного. Потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (ТДВ СК «Альфа-Гарант»), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Отже, за умови, що винуватець ДТП належить до категорії осіб, названих у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 3-1115гс15/17/16 (№ 910/1439/16).

Таким чином, судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», як страховик потерпілого ОСОБА_1 , виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-PR/01-024-03066 від 30.05.2018 у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у ДТП, яка трапилась з вини водія, відповідальність якого не була застрахована, та який не є пільговиком (не належить до категорії осіб, вказаних у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а тому ТДВ СК «Альфа-Гарант» не набуло права вимоги до МТСБУ.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.12.2020.

Суддя О.Г. Удалова