УХВАЛА

09 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1816/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Берднік І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС?

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2020

за скаргою Приватного акціонерного товариства ?Сєвєродонецьке об`єднання Азот?

на бездіяльність Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчому проваджені № 58733306 та № 58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області від 25.09.2017

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС?

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ?СОВАГРО?;

2) Приватне сільськогосподарське підприємство ?ШЛЯХОВИК?

про стягнення солідарно 37 713,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2020.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 12.09.2017 позов задоволено повністю. 25.09.2017 року рішення набрало законної сили та суд видав відповідні накази.

Постановами Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 27.03.2019 і від 28.03.2019 відкрито виконавчі провадження №58733430 і №58733306 щодо примусового виконання наказу від 25.09.2017 року про солідарне стягнення із Приватного сільськогосподарського підприємства ?ШЛЯХОВИК? та Товариства з обмеженою відповідальністю ?СОВАГРО? на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? 1 804,03 грн штрафу, 2 600,00 грн адвокатських витрат, 1 600,00 грн судового збору та про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства ?ШЛЯХОВИК? 11 265,89 грн пені, 2 844,73 грн інфляційних, 21 799,19 грн 30% річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.10.2019 року було задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? на бездіяльність державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області від 25.09.2017.

Постановами Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 14.11.2019 було передано виконавчі провадження №58733306 та № 58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області від 25.09.2017 до Фастівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області.

02.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? звернулося до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчих провадженнях №58733306 і №58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області від 25.09.2017, в якій просило суд:

- визнати дії державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів від 25.09.2017, котрі виразились у винесенні постанов Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 14.11.2019 про передачу виконавчих проваджень №58733306 та №58733430 до Фастівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області, протиправними, передчасними та незаконними;

- визнати недійсними (скасувати) постанови Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 14.11.2019 про передачу виконавчих проваджень №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів від 25.09.17 до Фастівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області;

- визнати за період з 01.10.2019 по 14.11.2019 неправомірною бездіяльність державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів від 25.09.2017, котра виразилась у порушенні строків та Порядку вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області по справі №916/1816/17 від 25.09.2017 із врахуванням норм Закону України ?Про виконавче провадження?.

Скаржник вказав перелік дій, які, на його думку, державний виконавець зобов`язаний вчинити відповідно до Закону України ?Про виконавче провадження?, проте не вчинив, чим порушив права скаржника, як стягувача по цій справі. Крім того, скаржник послався на порушення порядку передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2020, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020, скаргу задоволено в частині визнання за період із 01.10.2019 по 14.11.2019 неправомірною бездіяльність державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області по справі від 25.09.2017, котра виразилась у порушенні строків та Порядку вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №58733306 та №58733430 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області по справі №916/1816/17 від 25 вересня 2017 року із врахуванням норм Закону України ?Про виконавче провадження?. У решті скарги відмовлено.

Задовольняючи скаргу, господарські суди виходили з того, що за період із 01.10.2019 по 14.11.2019 Роменським МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області не були виконані вимоги, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області від 25.09.2017, зокрема, пункту 8 статті 48 цього Закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області про винесення постанов Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 14.11.2019 про передачу виконавчих проваджень №58733306 та №58733430 до Фастівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області, протиправними, передчасними та незаконними та визнання цих постанов недійсними (скасувати), господарські суди виходили з того, що боржник (ПСП ?ШЛЯХОВИК?) зареєстрований як юридична особа за адресою: 08513, Київська обл., Фастівський район, село Пришивальня, вул. Буйка, 28; нерухомого та рухомого майна на території м. Ромни та Роменського району не зареєстровано (згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2019. та відповідей ТСЦ МВС №5944); згідно актів державного виконавця від 12.04.2019 і від 04.10.2019 за адресою: м. Ромни, вул. Київська, 111 ПСП ?ШЛЯХОВИК? не знаходиться.

Звертаючись з касаційною скаргою скаржник вказує на те, що при ухваленні судових рішень в частині відмови в задоволенні скарги, господарськими судами було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та оскаржувані судові рішення, Судом встановлено, що обґрунтування, які викладені у касаційній скарзі Товариством з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? не викликають розумних сумнівів щодо правильності застосування норм права господарськими судами при прийнятті оскаржуваних ухвали і постанови.

Згідно з приписами статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 1 Закону України ?Про виконавче провадження? (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частин третьої, четвертої статті 25 Закону України ?Про виконавче провадження? у разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з абз. 3 пункту 1 розділу V Інструкції питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу).

За змістом пункту 6 розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Господарськими судами встановлено, що згідно з доданих до скарги Інформацій про виконавчі провадження №58733306 і №58733430 станом на 29.11.2019 та копій постанов державного виконавця Роменського МРВ ДВС від 14.11.2019 вбачається, що підставою передачі цих виконавчих проваджень до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області стало те, що боржник (ПСП ?ШЛЯХОВИК?) зареєстрований як юридична особа за адресою: 08513, Київська обл., Фастівський район, село Пришивальня, вул. Буйка, 28; нерухомого та рухомого майна на території м. Ромни та Роменського району не зареєстровано (згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2019 та відповідей ТСЦ МВС №5944); згідно актів державного виконавця від 12.04.2019 та від 04.10.2019 за адресою: м. Ромни, вул. Київська, 111 боржник не знаходиться.

З огляду на те, що доказів знаходження на території м. Ромни та Ромненського району Сумської області нерухомого та рухомого майна боржника Товариством з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? не надано, господарські суди дійшли правомірного висновку про відмову в задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області про винесення постанов Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області від 14.11.2019 про передачу виконавчих проваджень №58733306 та №58733430 до Фастівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області, протиправними, передчасними та незаконними та визнання цих постанов недійсними (скасувати).

Зважаючи на викладене, правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваних судових рішень.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах "Levages Prestations Services v. France" ("Леваж Престасьон Сервіс проти Франції") та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" ("Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії"), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2020 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/1816/17 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Компанія ?НІКО-ТАЙС? на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2020.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

І.С. Берднік