ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.11.2020 м. Ужгород Справа № 907/141/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву фізичної особи - підприємця Фіцай Василини Іванівни, АДРЕСА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Чеппмештер" (Cseppmester Kft) про стягнення суми 20677,00 євро, що еквівалентно сумі 583 711,71 грн. -

За участю представників:

від позивача - Пуканич Е.В., ордер серії АО №1011089 від 27.06.2020

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області із позовом до відповідача про стягнення суми 20677,00 євро, що еквівалентно сумі 583711,71 грн. заборгованості по оплаті вартості отриманого відповідачем товару за Контрактом №1 від 20.03.2019, посилаючись на вимоги статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", статей 1, 7, 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", статей 1, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , статей 3, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 629, 655, 656, 664, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статей 21, 22, 124 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/141/20, призначено підготовче засідання на 21.09.2020, зупинено провадження у справі до надходження відповіді від Центрального органу Угорщини - Ministry of Public Administration and Justice Department of Justice Cooperation and Private International Law (Kossuth ter 2-4, 1055 Budapest, Hungary) на прохання Господарського суду Закарпатської області про вручення відповідачу перекладів на угорську мову, з нотаріальним засвідченням їх вірності, позовної заяви фізичної особи - підприємця Фіцай Василини Іванівни, АДРЕСА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Чеппмештер" (Cseppmester Kft) про стягнення суми 20677,00 євро, що еквівалентно сумі 583 711,71 грн. з додатками, ухвали господарського суду Закарпатської області від 10.06.2020 у справі № 907/141/20.

Ухвалою суду 21.09.2020 поновлено провадження у справі №907/141/20 та призначено підготовче засідання на 21.10.2020.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2020.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Пояснив, що на виконання умов Контракту, 20.03.2019 року позивачем було поставлено відповідачу пиломатеріали загальним об`ємом 206,77 кубометрів на загальну суму 20 677,00 євро.

Посилаючись на те, що Покупець свої зобов`язання з оплати товару не виконав просить суд стягнути з відповідача 20 677,00 євро заборгованості.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 04.11.2020 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2019 року між фізичною особою - підприємцем Фіцай Василиною Іванівною (далі - Позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чеппмештер» (Cseppmester Kft.) (далі - Відповідач, Покупець) було укладено Контракт № 1 (далі - Контракт), відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купляє пиломатеріали хвойних порід.

Розділом 2 Контракту «Кількість та якість товару» передбачено, що одиницею виміру товару встановлюється (м.куб). Загальна кількість товару, що встановлюється даним Контрактом становить 2000 кубометрів.

Згідно з абзацом другим розділу 3 контракту № 1 від 20 березня 2019 року початок здійснення поставки товару - березень 2019 року, закінчення здійснення поставки товару - березень 2023 року.

Відповідно до розділу 4 Контракту ціна на товар встановлюється від 60,00 євро та вище в залежності від якості та розмірів товару яка буде вказана в рахунках окремо при кожній відправці. Загальна вартість товарів, що поставляються за даним контрактом становить 300 000 євро.

Розділом 3 Контракту передбачено, що товар поставляється автомобільним транспортом на умовах FCA, DAP, CIP, відповідно міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів у редакції 2000 року.

Згідно з абзацом першим розділу 5 контракту № 1 від 20 березня 2019 року покупець зобов`язується провести розрахунок за поставлений товар на протязі 30 банківських днів.

Відповідно до абзацу першого розділу 10 контракту всі питання вирішуються у робочому порядку. При неможливості розгляду спірних питань у робочому порядку сторони домовились, що цей розгляд буде проводитись із застосуванням Регламенту Міжнародного комерційного суду при Торгово-промисловій палаті України. Правом, регулюючим відносини по даному контракту являється законодавство України. Мова арбітражного розбору українська. Місце засідання арбітражного суду м. Київ.

Митними деклараціями форми МД-2 від 11 травня 2019 року № 4166, від 11 травня 2019 року № 4170, від 19 травня 2019 року № 4222, від 01 червня 2019 року № 4262, від 10 червня 2019 року № 4305 та міжнародними товаро-транспортними накладними CMR № 331030 від 11 травня 2019 року, CMR № 102050 від 19 травня 2019 року, CMR № 155815 від 01 червня 2019 року, CMR № 152877 від 10 червня 2019 року підтверджується, що протягом травня - червня 2019 року позивач здійснив п`ять поставок товару відповідачу на виконання умов контракту №1 від 20 березня 2019 року - всього 206,77 кубометрів пиломатеріалів з хвойних порід дерев на загальну суму 20 677,00 євро.

На суму 4 066,00 євро, митна декларація форми МД-2 від 11 травня 2019 року № 4170, на 4 296,00 євро митна декларація форми МД-2 від 19 травня 2019 року № 4222, на 4 100,00 євро митна декларація форми МД-2 від 01 червня 2019 року № 4262, на 4 050,00 євро митна декларація форми МД-2 від 10 червня 2019 року № 4305.

Однак покупець свої зобов`язання по контракту не виконав, товар не оплатив.

Наведене і стало підставою звернення позивача до суду із позовними вимогами про стягнення суми 20 677,00 євро оплати за товар, що по курсу НБУ на момент звернення до суду становить 583 711,71 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з частиною першою статті 4 Закону України Про міжнародне приватне право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Із частини другої та третьої статті 32 Закону України Про міжнародне приватне право, вбачається, що у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження. У разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є продавець - за договором купівлі-продажу (частина перша статті 44 Закону України Про міжнародне приватне право).

Згідно з листом Вищого господарського суду України від 01.01.2009р."Про узагальнення судової практики вирішення господарськими судами окремих категорій спорів за участю нерезидентів", відзначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням договірних зобов`язань, слід приймати до уваги відповідні норми Закону України "Про міжнародне приватне право" і Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Відповідно до абзацу першого розділу 10 контракту всі питання вирішуються у робочому порядку. При неможливості розгляду спірних питань у робочому порядку сторони домовились, що цей розгляд буде проводитись із застосуванням Регламенту Міжнародного комерційного суду при Торгово-промисловій палаті України. Правом, регулюючим відносини по даному контракту являється законодавство України. Мова арбітражного розбору українська. Місце засідання арбітражного суду м. Київ.

Як вбачається з вищевказаного контракту, сторони не домовлялись про передачу спору, в разі його виникнення, на вирішення якоїсь конкретної арбітражної установи, лише домовились про те, що розгляд спірних питань здійснюватиметься із застосуванням Регламенту Міжнародного комерційного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Втім, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань такої юридичної особи як «Міжнародний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України» в Україні не існує.

За вищенаведених обставин арбітражна угода, укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті № 1 від 20 березня 2019 року, не може бути виконана.

Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2018 року в господарській справі №906/493/16 вказав на неможливість вирішення спору в арбітражному порядку за наявності в арбітражній угоді помилки в назві чи місцезнаходженні арбітражної установи. Так, відсилання до арбітражної установи, якої не існує, або наявність інших неточностей, що не дають змоги встановити справжні наміри сторін щодо передачі спору, в разі його виникнення, на вирішення певної арбітражної установи, може бути підставою для визнання арбітражної угоди недійсною.

У будь-якому випадку угода про передачу спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу не може бути перешкодою для звернення сторін за захистом своїх прав до державного (національного) суду. Вирішення спору в арбітражному порядку, хоча і е прерогативою сторін, та це лиш спосіб захисту порушених прав як альтернативний засіб вирішення спору та як найбільш сприятливий механізм правового врегулювання. Право на звернення до державного (національного) суду не може бути обмежено жодною угодою.

Така правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 15 січня 2019 року в господарській справі № 910/17566/17.

Між сторонами у справі виникли зобов`язання з приводу купівлі-продажу товару на підставі Контракту, згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, частини 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з нормою частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання - кредитор вправі вимагати виконання обов`язку від боржника. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У спірній ситуації підставою виникнення зобов`язальних відносин між сторонами є факт укладання Контракту та факт його виконання позивачем шляхом поставки обумовленого товару відповідачу.

Судом встановлено, що договір укладений між позивачем та відповідачем за своєю юридичною природою є договором купівлі-продажу та поставки, а тому правовідносини щодо виконання зобов`язань регулюватися Главою 54 ЦК України та Главою 30 ГК України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з не виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед фізичною особою - підприємцем Фіцай Василиною Іванівною, АДРЕСА_1 в розмірі 20 677,00 євро, що еквівалентно сумі на день звернення до суду 583 711,71 грн.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно- розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару підтверджується митними деклараціями МД-2 від 11 травня 2019 року № 4166, від 11 травня 2019 року № 4170, від 19 травня 2019 року № 4222, від 01 червня 2019 року № 4262, від 10 червня 2019 року № 4305 та міжнародними товаро-транспортними накладними CMR № 331030 від 11 травня 2019 року, CMR № 102050 від 19 травня 2019 року, CMR № 155815 від 01 червня 2019 року, CMR № 152877 від 10 червня 2019 року.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з абзацом другим розділу 3 контракту № 1 від 20 березня 2019 року початок здійснення поставки товару - березень 2019 року, закінчення здійснення поставки товару - березень 2023 року.

Розділом 3 Контракту передбачено, що товар поставляється автомобільним транспортом на умовах FCA, DAP, CIP, відповідно міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів у редакції 2000 року.

Згідно з абзацом першим розділу 5 контракту № 1 від 20 березня 2019 року покупець зобов`язується провести розрахунок за поставлений товар на протязі 30 банківських днів.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений на підставі товаро транспортних накладних товар, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 20 677,00 євро, що і стало підставою звернення до суду з метою стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у Відповідача та ним не надано суду жодних доказів у спростування цієї заборгованості перед Позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача в сумі 20677,00 євро, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця Фіцай Василини Іванівни, АДРЕСА_1 про стягнення суми 20677,00 євро, що еквівалентно сумі 583 711,71 грн. підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чеппмештер» (Cseppmester Kft.) (1052, Угорщина, м.Будапешт, вул. Іллейш Дюло, 2-4 А, цокольний поверх,7 податковий номер юридичної особи: 2) на користь фізичної особи - підприємця Фіцай Василини Іванівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму 20 677,00 євро (двадцять тисяч шістсот сімдесят сім євро), що в еквіваленті по курсу НБУ станом на момент подання позову становить 583 711,71 грн. (п`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот одинадцять гривень 71 коп.) заборгованості за Контрактом №1 від 20.03.2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чеппмештер» (Cseppmester Kft.) (1052, Угорщина, м.Будапешт, вул. Іллейш Дюло, 2-4 А, цокольний поверх,7 податковий номер юридичної особи: 2) на користь фізичної особи - підприємця Фіцай Василини Іванівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму 8 755,70 грн. (вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень 70 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 07.12.2020.

Суддя О. Ф. Ремецькі