Господарський суд Рівненської області
"09" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/988/20
Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,
розглянувши клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі за позовом: Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни
про стягнення 100 000,00 грн.
секретар судового засідання: Коваль С.М.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Пейко А.Б.;
Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємства Швець Оксани Анатоліївни про стягнення 100 000,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.
У своєму позові позивач просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з розглядом справи, які за попереднім розрахунком становлять 8 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24 листопада 2020 року вирішено стягнути з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області 100 000 грн. 00 коп. безпідставно триманих коштів та 2 102 грн. 00 коп. судового збору.

До закінчення судових дебатів позивачем заявлено усне клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення. Дане усне клопотання позивача зафіксоване у протоколі судового засідання від 24 листопада 2020 року.

Суд встановив, що у рішенні суду від 24 листопада 2020 року не вирішено питання про розподіл судових витрат в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач звернувся з заявою про долучення доказів понесення судових витрат та стягнення 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначено на 09 грудня 2020 року.

02 грудня 2020 року відповідачем подано заперечення щодо розміру витрат на оплату правової допомоги.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином законодавець визначив, що докази про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

язку з розглядом справи можуть бути подані сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд встановив, що докази понесення судових витрат позивач подав в межах строків встановлених статтею 129 ГПК України, оскільки в судовому засіданні 24 листопада 2020 року (до закінчення судових дебатів) позивач висловив усну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення.

Надалі, 30 листопада 2020 року, позивач подав суду клопотання про долучення доказів до справи стосовно підтвердження судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд враховує положення статей 115, 116 ГПК України. Зокрема суд враховує норми частини 4 статті 116 ГПК України, за якими, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. В даному випадку закінчення строку для подання відповідних доказів (п

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ять днів після ухвалення рішення суду), припало на вихідний день, а тому останнім днем такого строку було саме 30 листопада 2020 року.

Отже позивач дотримав строки визначені нормами процесуального закону.

Суд, оцінивши докази, надані у підтвердження судових витрат, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18).

Відповідно до статті 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 05 лютого 2019 року, за предметом якого адвокат зобов`язується надавати позивачу правову допомогу.

Гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору (пункт 7 договору).

Згідно з додатковою угодою від 26 листопада 2020 року сторони визначили розмір гонорару який становить 7 000,00 грн.

За розрахунком гонорару та платіжним дорученням від 27 листопада 2020 року позивач сплатив послуги з надання правової допомоги в сумі 7 000,00 грн.

Посилання відповідача на ті обставини що надання послуг адвоката повинно підтверджуватись актом приймання-передачі наданих послуг суд оцінює критично, так як договір про надання правової допомоги від 05 лютого 2020 року та додаткова угода від 26 листопада 2020 року не містять умови підтвердження надання послуг з правової допомоги за актом приймання-передачі. При цьому суд констатує, що згідно з нормами статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до пункту 7 договір про надання правничої допомоги від 05 лютого 2020 року сторони визначили, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (інформаційним актом). На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Відповідно до пункту 7.1. додаткової угоди від 26 листопада 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2020 року, гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт), за результатами надання правничої (правової) допомоги згідно з цим договором становить 7 000 гривень. Розрахунок гонорару, у тому числі, вартості наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) надається окремо та є додатком до даної додаткової угоди.

Разом із клопотанням

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Твердження відповідача про те, що позивач, в порушення частини 1 статті 124 ГПК України, не навів попередній (орієнтований) розмір судових витрат та не подав заяву про подання відповідних доказів до закінчення судових дебатів спростовуються матеріалами справи. Так, у позові позивач зазначив, що очікує понести судові витрати орієнтовно у розмірі 8 000 грн. У

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з поданням доказів після оголошення рішення.

Аргументи відповідача про те, що у преамбулі додаткової угоди вказано іншу дату договору про надання правової допомоги (09.10.2020) ніж дата договору укладеного позивачем з адвокатом (05.02.2020), а отже такий доказ не може бути належним і допустимим доказом понесення витрат, суд відхиляє, оскільки в назві додаткової угоди зазначено саме договір про надання правничої допомоги від 05 лютого 2020 року. Помилкове зазначення в преамбулі

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Водночас відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторін. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7 000 грн., що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином 7 000,00 грн. витрат понесених у зв`язку з наданням правової допомоги покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Ухвалити додаткове рішення.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Швець Оксани Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Профспілкового підприємства санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області (34506, Рівненська область, Сарненський район, село Степань, ) 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач (Стягувач): Профспілкове підприємство санаторій "Горинь" ради Федерації профспілок Рівненської області (34506, Рівненська область, Сарненський район, село Степань, ).

Відповідач (Боржник): Фізична особа - підприємець Швець Оксана Анатоліївна ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

повне додаткове рішення складено 11.12.2020

Суддя Качур А.М.