ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р. Справа№ 910/11455/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 07.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 (повний текст рішення складено 07.09.2020)

у справі №910/11455/16 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця"

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання Державним підприємством "Донецька залізниця" кредитних договорів №13.11-555 від 07.11.2013, №13.11-556 від 07.11.2013, №13.11-557 від 07.11.2013 щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (як правонаступника Державного підприємства "Донецька залізниця"): 18 766 420,62 доларів США заборгованості по сплаті тіла кредиту (за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.06.2016 становить 467 051 958,01 грн.), 3 285 116,99 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами (за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.06.2016 становить 81 758 815,58 грн.) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.06.2016).

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, позовні вимоги позивача задоволені повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" грошові кошти: 18 766 420,62 дол. США кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становить 467 051 958,01 грн., 3 285 116,99 дол. США процентів, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 року становить 81 758 815,58 грн та 206 700,00 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 касаційну Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 залишено позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення процентів за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63076,02 дол. США без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 задоволено позовні вимоги повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" заборгованість по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США, проценти за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол. США та судовий збір в сумі 206 700 грн.

В поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/11455/16 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошові кошти в сумі 63076,02 дол. США.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач, як правонаступник Державного підприємства "Донецька залізниця", в порушення покладеного на нього законом та договорами обов`язку, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" заборгованість по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США, проценти за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол. США та судовий збір в сумі 206 700 грн. та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі № 910/11455/16 в частині стягнення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" заборгованість по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США, проценти за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол. США та судовий збір в сумі 206 700 грн. закрити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" зазначає, що не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, в тому числі Державного підприємства «Донецька залізниця», оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до АТ "Українська залізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції. У зв`язку з чим, між ДП "Донецька залізниця" та АТ "Українська залізниця" відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП "Донецька залізниця" всіх прав, активів і боргів в статутний капітал АТ "Українська залізниця". Тобто, останнє не набуло прав та зобов`язань Державного підприємства «Донецька залізниця».

Скаржник стверджує, що з АТ "Укрзалізниця" стягнуто грошові кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, що підтверджується платіжним дорученням №460/24-7 від 07.10.2016 на суму 628 435 264,82 грн. Відтак, на думку скаржника, провадження мало бути закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 25.11.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що відсутність у передавальному акті ДП "Донецька залізниця" від 05.08.2015 певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки Акціонерним товариством "Українська залізниця", як єдиним правонаступником, прийнято все майно та всі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.

Щодо тверджень апелянта про закриття провадження, позивач зазначає, що АТ "Українська залізниця" безпідставно ототожнює добровільну сплату заборгованості за кредитним договором з примусовим стягненням коштів на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016. Правовою підставою отримання АТ "ПУМБ" коштів від АТ "Українська залізниця" було саме рішення суду, яке набрало законної сили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 у справі №910/11455/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 залишено без руху.

10.11.2020 представником Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" подано до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 поновлено Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 910/11455/16, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 07.12.2020.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2020 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 прийнято справу №910/11455/16 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Явка представників сторін

Третя особа в судове засідання, призначене на 07.12.2020, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується відповідним поштовим поверненням, наявним у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаної сторони.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" заборгованість по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США, проценти за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол. США та судовий збір в сумі 206 700 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у цій частині закрити.

Представники позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2020 заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

07.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (банк) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (позичальник) укладено кредитний договір № 13.11-555 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08. 2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування.

07.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (банк) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (позичальник) укладено кредитний договір № 13.11-556 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08. 2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування.

07.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (банк) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (позичальник) укладено кредитний договір № 13.11-557 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08. 2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування (далі - кредитні договори № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557).

Згідно із пунктами 7.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату.

У пунктах 7.2.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 вказано, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11% річних (із розрахунку 360 днів на рік).

Пунктами 7.2.2 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 передбачено, що період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 10 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 10 числа (з його урахуванням).

Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця (п. 7.2.4 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557).

Пунктами 1.1 додаткових угод №5 від 29.04.2015 до кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 проценти за період з 13.10.2014 по 10.08.2015 повинні бути сплачені позичальником не пізніше 01.09.2015.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 04.11.2016 (пунктами 16.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557).

Звертаючись з позовом позивач послався на неналежне виконання Державним підприємством "Донецька залізниця" кредитних договорів №13.11-555 від 07.11.2013, №13.11-556 від 07.11.2013, №13.11-557 від 07.11.2013 щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (як правонаступника Державного підприємства "Донецька залізниця"): 18 766 420,62 доларів США заборгованості по сплаті тіла кредиту (за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.06.2016 становить 467 051 958,01 грн.), 3 285 116,99 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами (за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.06.2016 становить 81 758 815,58 грн.) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.06.2016).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" та Державним підприємством "Донецька залізниця", за своєю правовою природою відноситься до кредитних договорів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитних договорів № 13.11-555 від 07.11.2013, № 13.11-556 від 07.11.2013 та № 13.11-557 від 07.11.2013 Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" надало Державному підприємству "Донецька залізниця" кредитні кошти в загальному розмірі 18 766 420,62 дол США, що підтверджується копіями меморіальних валютних ордерів № TR.6476173.1038.5420 від 29.11.2013 р., № TR.6476207.843.5420 від 29.11.2013 р. та № TR.6476093.840.5420 від 29.11.2013 про перерахування кредитних коштів на користь третьої особи та банківськими виписками про рух коштів на рахунках Державного підприємства "Донецька залізниця" за період з 07.11.2013 по 14.06.2016.

Обставини наявності заборгованості за вказаними вище договорами у заявленому до стягнення розмірі підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем і третьою особою не спростовані.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Суд першої інстанції встановив, що строк повернення кредитних коштів в сумі 18 766 420,62 дол.США та сплати процентів за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол.США, які нараховані банком до 03.06.2016, настав.

У зв`язку з тим, що Державним підприємством "Донецька залізниця" заборгованість за укладеними кредитними договорами вчасно не оплачено, позивач звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту з Акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника за правами та обов`язками Державного підприємства "Донецька залізниця".

Для визначення питання чи є Акціонерне товариство "Українська залізниця" правонаступником Держаного підприємства "Донецька залізниця" за зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів № 13.11-555 від 07.11.2013, № 13.11-556 від 07.11.2013, № 13.11-557 від 07.11.2013, ухвалою від 27.09.2017 Господарським судом міста Києва призначено судову експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За наслідками проведення судової експертизи експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок №18-1919/1920 від 28.12.2019, відповідно до якого зобов`язання Державного підприємства "Донецька залізниця" за кредитними договорами № 3.11-555 від 07.11.2013, №13.11-556 від 07.11.2013, №13.11-557 від 07.11.2013 відображені на балансі Акціонерного товариства "Укрзалізниця".

За приписами частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17 вирішено питання щодо правонаступництва Акціонерного товариства "Укрзалізниця" за зобов`язаннями Державного підприємства "Донецька залізниця", зокрема зазначено наступне.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частини 1, 5 статті 104 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство може бути створене шляхом заснування або злиття, поділу, виділу чи перетворення підприємницького (підприємницьких) товариства, державного (державних), комунального (комунальних) та інших підприємств у акціонерне товариство. Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку.

Частиною 15 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, яка діяла на дату реєстрації Акціонерного товариства "Укрзалізниця") передбачено, що злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, управління і розпорядження його майном та цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до частин 3, 6, 7, 9 статті 2 цього Закону: товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття; товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту; оприлюднення затвердженого КМУ переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання; одночасно з прийняттям рішення про утворення товариства КМУ формує комісію з утворення товариства, до складу якої входять представники КМУ, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі; комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання КМУ; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту; розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно зі зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" цього Закону встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Державну реєстрацію Акціонерного товариства "Укрзалізниця" здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП "Донецька залізниця". Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - Акціонерного товариства "Укрзалізниця". Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.

При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Частини друга та третя статті 107 Цивільного кодексу України до внесення до них змін згідно із Законом України від 26 листопада 2015 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", який набрав чинності 13 грудня 2015 року, мали таку редакцію: "Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом". Тобто і для передавального акта, і для розподільчого балансу встановлювалися однакові вимоги.

Натомість, у редакції, чинній з 13.12.2015, цими нормами встановлено, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Відсутність у передавальному акті Державного підприємства "Донецька залізниця" від 05.08.2015 певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки Акціонерне товариство "Укрзалізниця" як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.

Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постановами Кабінету міністрів України № 200 та №604, а також статутом передбачено, що товариство володіє майном на двох режимах: на праві власності (майно передане до статутного капіталу); на праві повного господарського відання ( майно, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях та в зоні АТО, тобто майно, яке вибуло із фактичного володіння держави; майно, що залишається у державній власності і щодо якого встановлені певні обмеження щодо розпорядження для АТ "Укрзалізниця").

Передача майна не у власність Акціонерного товариства "Укрзалізниця", а у повне господарське відання, не означає, що це майно залишилося в повному господарському віданні державних підприємств залізничної галузі, які припиняються, або те, що реорганізація не відбулась чи призупинена.

Стаття 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має назву" Обмеження щодо розпорядження майном Товариства" і визначає, що магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю та закріплюються за Товариством на праві господарського відання. Товариство не може відчужувати, передавати в користування, оренду, лізинг, концесію, управління, заставу, безоплатне користування, вносити до статутного (складеного) капіталу суб`єктів господарювання майно, зазначене в частині першій цієї статті, та вчиняти щодо нього інші правочини, наслідком яких може бути відчуження такого майна.

За змістом пунктів 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №200 від 25.06.2014р. комісія з утворення Акціонерного товариства "Укрзалізниця" мала у чотиримісячний строк з дати затвердження її персонального складу подати Міністерству інфраструктури: зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу товариства; зведені передавальні акти майна, земельних ділянок; проект статуту товариства. Міністерство інфраструктури мало, серед іншого забезпечити проведення інвентаризації, затвердити переліки та зведені акти інвентаризації майна (зокрема Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств, зазначених у додатку 1); затвердити зведений акт оцінки, зведені перелік і передавальний акт майна; подати в установленому порядку КМУ на затвердження проект статуту товариства; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств, зазначених у додатку.

Пунктами 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" № 604 від 12.11.2014р. установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за АТ "Укрзалізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. Під час проведення інвентаризації та оцінки майна мають бути сформовані окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформовані окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України; після завершення тимчасової окупації та завершення проведення антитерористичної операції має бути проведена інвентаризація та оцінка майна і за результатами подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу АТ "Укрзалізниця" згідно із законодавством.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17 викладено висновок, що вказані вище положення постанов Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та № 604 від 12.11.2014 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" взагалі не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до Акціонерного товариства "Укрзалізниця", оскільки вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.

Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання (частина сьома статті 2 цього Закону).

Також, відповідно до частини 8 статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.

Таким чином, законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 Цивільного кодексу України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом Акціонерного товариства "Укрзалізниця" для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво Акціонерного товариства "Укрзалізниця" щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Слід також зазначити, що Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постановою Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ "Укрзалізниця"), 3) державна реєстрація АТ "Укрзалізниця"; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту.

Передавальний акт складено 05.08.2015, державну реєстрацію Акціонерного товариства "Укрзалізниця" здійснено 21.10.2015, однак припинення Державного підприємства "Донецька залізниця" не зареєстровано

Враховуючи, що відповідно до частини 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 Цивільного кодексу України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до Акціонерного товариства "Укрзалізниця", датою виникнення універсального правонаступництва Акціонерного товариства "Укрзалізниця" щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21.10.2015, з якої воно є правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця".

Такий висновок підтверджується і змістом статті 3 Закону про особливості утворення Укрзалізниці, яким установлено обмеження в діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту, що реорганізовуються. Закон передбачає, що з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про утворення Акціонерного товариства "Укрзалізниця" і до його державної реєстрації Державна адміністрація залізничного транспорту України, підприємства залізничного транспорту, господарські товариства, 100 відсотків акцій (часток, паїв) яких належать державі та вносяться до статутного капіталу Товариства, не мають права без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту: вчиняти правочини, які можуть призвести до відчуження майна, вартість якого становить більше 5 відсотків балансової вартості активів Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту на день затвердження останнього балансового звіту; скорочувати чисельність працівників; здійснювати випуск цінних паперів, надавати позики; передавати нерухоме майно в оренду; передавати майно в заставу або безоплатне користування; придбавати акції (частки, паї) у статутному (складеному) капіталі господарських товариств. Ураховуючи, що такі обмеження встановлені саме до дати державної реєстрації Акціонерного товариства "Укрзалізниця", можна дійти висновку, що з дати державної реєстрації саме Акціонерного товариства "Укрзалізниця" має право на здійснення господарської діяльності та укладення відповідних правочинів, а не державні підприємства, які припиняються.

Стаття 5 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачає, що Акціонерне товариство "Укрзалізниця" провадить діяльність, у тому числі пов`язану з державною таємницею, до отримання необхідних ліцензій та інших документів дозвільного характеру на основі відповідних документів, отриманих підприємствами залізничного транспорту, у межах строку їх дії. Отже, уже з дня державної реєстрації Акціонерного товариства "Укрзалізниця" мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи Державним підприємством "Донецька залізниця".

Державна реєстрація рішення про припинення Державного підприємства "Донецька залізниця" здійснена 25.11.2014. Таким чином, на момент звернення до суду Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходилася в процедурі припинення приблизно два роки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду наголошено, що пунктами 51, 52 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону про особливості утворення Укрзалізниці зі змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції" та Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції", встановлено, що до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи Товариства за зобов`язаннями таких підприємств. Мораторій на звернення стягнення на активи Товариства, встановлений згідно з пунктом 5-1 цього розділу, втрачає чинність після проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству, але не пізніше ніж через шість місяців з дня припинення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та відновлення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей.

Ці норми також свідчать про перехід майна (прав та обов`язків) підприємств залізничного транспорту, розміщених на території проведення антитерористичної операції, до Акціонерного товариства "Укрзалізниця. Якщо вважати, що обов`язки таких підприємств не перейшли до Акціонерного товариства "Укрзалізниця", то введення мораторію позбавлене юридичного змісту.

З урахуванням наведеного вище, Велика Палата Верховного Суду визначила, що Акціонерне товариство "Укрзалізниця" є правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця" з дати державної реєстрації Акціонерного товариства "Укрзалізниця".

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обгрунтованості заявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості з повернення тіла кредиту та сплати процентів за кредитними договорами № 13.11-555 від 07.11.2013, № 13.11-556 від 07.11.2013, № 13.11-557 від 07.11.2013 саме до Акціонерного товариства "Укрзалізниця", як правонаступника Державного підприємства "Донецька залізниця".

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо простроченої заборгованості за процентами, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі банківських виписок за кредитними договорами вбачається, що станом на 14.06.2016 включно, прострочена заборгованість за процентами дорівнює 3 285 116,99 дол. США, що складає: 1 095 039,00 дол. США за кредитним договором № 13.11-555 від 07.11.2013, 1 095 039,00 дол. США за кредитним договором № 13.11-556 від 07.11.2013, та 1 095 038,99 дол. США за кредитним договором № 13.11-557 від 07.11.2013.

Як вказувалось вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 залишено позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення процентів за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63076,02 дол. США без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, прострочена заборгованість за процентами становить 3 222 040,97 дол. США (3 285 116,99 дол. США (заборгованість станом на 14.06.2016) - 63076,02 дол. США (залишення без розгляду заборгованості за період з 04.06.2016 по 14.06.2016) =3 222 040,97 дол. США).

З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитними договорами № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 у розмірі 3 222 040,97 дол. США.

Стосовно визнання еквівалента іноземної валюти у національній валюті у судовому рішенні, місцевий господарський суд вказав наступне.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Відтак, укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі 723/304/16-ц.

Стосовно заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, слід зазначити наступне.

Поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований статтею 333 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (частина 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, зазначена норма містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд вирішує питання про поворот виконання саме рішення суду ухваленого по суті спору.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав, у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р., позовні вимоги позивача задоволені повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" грошові кошти: 18 766 420,62 дол. США кредиту (за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становить 467 051 958,01 грн.), 3 285 116,99 дол. США процентів (за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016) становить 81 758 815,58 грн. та 206 700,00 грн. судового збору.

30.09.2016 на виконання Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/11455/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, яке набрало законної сили з 20.09.2016 видано відповідний наказ.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено грошові кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, що підтверджується платіжним дорученням №460/24-7 від 07.10.2016 на суму 628 435 264,82 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 касаційну Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

15.07.2020 представником позивача подано заяву про залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення процентів за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63076,02 дол. США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 залишено позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення процентів за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63076,02 дол. США, без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про здійснення повороту рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/11455/16 шляхом стягнення Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів в сумі 63076,02 дол. США.

Беручи до уваги висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол. США, процентів за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол. США та судового збору в сумі 206 700 грн., в цій частині відсутні підстави, визначені ч. 2 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України для здійснення повороту виконання.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене, заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поворот виконання рішення підлягає частковому задоволенню.

Стосовно тверджень апелянта про те, що, оскільки з АТ "Укрзалізниця" стягнуто грошові кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, що підтверджується платіжним дорученням №460/24-7 від 07.10.2016 на суму 628 435 264,82 грн., тому провадження повинно бути закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України можливе лише в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Проте, колегія суддів зазначає, що грошові кошти на суму 628 435 264,82 грн. стягнуті з АТ "Укрзалізниця" на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, а не в добровільному порядку. У зв`язку з чим, провадження у справі не підлягає закриттю.

Колегія суддів вказує, що питання припинення зобов`язань у зв`язку з перерахуванням грошових коштів повинно бути вирішено сторонами на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження апелянта про закриття провадження.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі №910/11455/16 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

4. Матеріали справи № 910/11455/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 14.12.2020.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун