РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2020Справа № 910/14084/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ" (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 175)

про стягнення 69 979,86 грн та розірвання договору

за участю представників

від позивача: Ястребова В.А.

від відповідача: Янчук А.В.

У судовому засіданні 02.12.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" про стягнення 69 979,86 грн та розірвання договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам п. 3.6. договору оренди №2/1 від 21.01.2019 не здійснив оплати орендних платежів більш ніж за три місяці, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості у розмірі 69 979,86 грн та підставою для розірвання договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Державного підприємства "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ" було залишено без руху.

06.10.2020 до загального відділу діловодства господарського суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 21.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №910/14084/20 та розглядати її за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 04.11.2020.

26.10.2020 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що непогодження керівництвом ДП «ЗОД» надісланої проектної документації стосовно дизайнерської візуалізації приміщення призвело до неможливості приведення Товариством приміщення до стану, що вимагається Порядком (тобто, стану завершеного ремонту), що стало причиною неможливості подання Товариством заяви до контролюючих органів на отримання дозволу на відкриття та експлуатацію МБТ і, як наслідок, використовувати майно відповідно до умов договору. У наданому відзиві відповідач також скористався своїм правом та поставив позивачу питання для надання відповідей.

Цією ж датою через загальний відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" до Державного підприємства "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення 82 890,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 суд повернув зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" без розгляду.

У судовому засіданні 04.11.2020 суд на місці ухвалив продовжити позивачу строк на подання відповіді на відзив на 3 робочі дні та відкласти підготовче засідання на 18.11.2020.

09.11.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач надав відповіді на поставлені відповідачем питання, просив врахувати наведені доводи та задовольнити позовні вимоги.

10.11.2020 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" про повернення сплаченого судового збору за поданням зустрічної позовної заяви у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 суд повернув Товариству з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп., що був перерахований відповідно до платіжного доручення №707 від 22.10.2020.

У судовому засіданні 18.11.2020 представник відповідача подав заперечення, у яких зазначив, що у Товариства не було жодних обґрунтованих підстав вважати, що Слюсаренко Сергій був неналежним (не уповноваженим) представником Державного підприємства "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ". Крім того, відповідач зазначає, що приміщення було орендоване для відкриття магазину безмитної торгівлі, а тому до цих відносин застосовується постанова КМУ від 15.07.2020 №611 "Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину". Також представником відповідача була подана заява, у якій останній повідомив, що після ухвалення рішення у даній справі ним буде подано докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 18.11.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання, призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 18.11.2020 заслухано пояснення представника позивача та оголошено перерву в судовому засіданні до 02.12.2020.

У судовому засіданні 02.12.2020, суд заслухав представника позивача та представника відповідача, який проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

21.01.2019 року між Державним підприємством «Зал офіційних делегацій» -(Орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАФНА МЕЙ ЮКРЕЙН» (Орендар) укладено Договір оренди № 2/1 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (надалі - «Майно»), а саме: Частину приміщення, площею 16,2 кв. м., на другому поверсі терміналу «В», що розміщення за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства «Зал офіційних делегацій», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31 жовтня 2018 року і становить за незалежною оцінкою 1 426 439 гривень 00 копійок (один мільйон чотириста двадцять шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 00 копійок) без врахування ПДВ.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення магазину з продажу жіночого одягу українського бренду «Dalha May».

Відповідно пункту 2.1. договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, і становить за базовий місяць розрахунку - 7 132 гривень 20 копійок, згідно розрахунку орендної плати, який додається.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

На підставі п.3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Орендодавцю щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 30% - до державного бюджету, 70% - Орендодавцю.

Відповідно п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Орендодавцю у визначеному пунктом 3.6 Договору №2/1, співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості (п.3.8. договору).

Відповідно до п. 3.11. договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Орендодавцю.

Відповідно до п. 6.2 договору орендар має право за згодою орендодавця проводити заміну, реконструкцію, розширення, технічне переобладнання орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості. Проводити за власний рахунок поточний та інші види ремонту орендованого майна з метою обладнання майна відповідно до цільового призначення (використання). Власником конструкцій, обладнання, меблів, інвентарю та механізмів, як відокремлених поліпшень майна, залишається орендар.

Орендодавець має право вимагати розірвання договору, якщо орендар, зокрема, не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату (п. 8.4. договору).

Відповідно до п. 9.4. орендодавець має право відмовитись від договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом 3-х місяців підряд.

Згідно з п. 10.1. договору цей договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з 21 січня 2019 року по 20 грудня 2021 року.

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 21.01.2019 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято майно, а саме частину приміщення, площею 16,2 кв. м., на другому поверсі терміналу «В», що розміщення за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що є об`єктом оренди за договором.

Листом №298 від 01.10.2019 позивач повідомив відповідача про намір розірвати договір та надіслав проект додаткової угоди до договору для підписання Товариством.

Листом № 22/10/19-1 від 22.10.2019 відповідач погодився достроково припинити дію договору, якщо Товариству буде повернуто суму орендних платежів за весь час, протягом якого Товариство не могло користуватись орендованим майном, та буде повернуто завдаток у розмірі 25 675, 92 грн.

У відповідь на вищевказаний лист позивач направив лист № 351 від 29.10.2019, у якому зазначив, що не погоджується з запропонованими відповідачем умовами та просить останнього надати докази того, що Товариство було позбавлене можливості користуватись орендованим майном.

Згідно листування сторін (лист №27/11/19-1 від 27.11.2019, №439 від 09.12.2019, №28/12/19-1 від 28.12.2019, №30 від 16.01.2020) вбачається, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про неможливість користування орендованим майном, із детальним описом своєї позиції, а позивач в свою чергу повідомляв про необхідність розірвання договору в добровільному порядку.

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов п. 3.6. договору, який передбачає щомісячну сплату орендарем орендної плати до державного бюджету та орендодавцю, у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з серпня 2019 року по серпень 2020 року у розмірі 69 979,86 грн, яку Державне підприємство "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ" просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №2/1 від 21.01.2019 у зв`язку з істотним порушенням його умов.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що умовами договору оренди сторони передбачили, що плату за користування майном відповідач здійснює щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 30% - до державного бюджету, 70% - Орендодавцю.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем зобов`язання зі здійснення орендних платежів не виконувались в період з серпня 2019 року по серпень 2020 року, що стало наслідком виникнення перед позивачем заборгованості у розмірі 69 979,86 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає про відсутність в нього заборгованості за вказаний період, посилаючись на відсутність можливості використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору №2/1 від 21.01.2019.

Так, з наданого до матеріалів справи листування вбачається, що 20.02.2019, з метою узгодження проведення ремонтних робіт з ДП "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ", директором ТОВ «ДАФНА МЕЙ ЮКРЕЙН» ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу ОСОБА_2 , який був директором по роботі з клієнтами Державного управління справами ДП «ЗОД», лист з трьома прикріпленими файлами зображень запланованого Товариством дизайну майна.

25.02.2019 на електронну адресу ОСОБА_2 було також направлено лист-нагадування стосовно необхідності узгодження запланованого Товариством дизайну мана з поясненням того, що Товариство не може розпочати ремонтні роботи без отримання погодження від керівництва ДП «ЗОД».

За твердженням відповідача, позивач на вимогу ТОВ «ДАФНА МЕЙ ЮКРЕЙН» не надавав необхідного погодження, а здійснені між сторонами переговори були безрезультатними, що позбавляло можливості відповідача провести ремонтні роботи для використання майна та безпосереднього його використання відповідачем з кінця лютого 2019 року. Вищевказані обставини були також зазначені у заяві свідка ОСОБА_1 від 23.10.2020.

У відповіді на відзив позивач повідомив про те, що не отримував від відповідача дизайнерську візуалізацію запланованого внутрішнього оздоблення приміщення, а листування з ОСОБА_2 є неналежним, оскільки останній не має повноважень щодо представництва/комунікації з орендованими приміщеннями позивача та як є менеджером з систем якості ДП «ЗОД».

При цьому, судом встановлено, що вищевикладені доводи позивача спростовуються наявним у матеріалах справи листуванням між сторонами, в тому числі з ОСОБА_2 , який у відповідності до наданої відповідачем візитівки значиться як директор по роботі з клієнтами Державного управління справами ДП "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ".

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на спростування доводів відповідача так і на доведення обставин щодо відсутності повноважень у його співробітника ОСОБА_2 вчиняти дії стосовно представництва/комунікації з орендованими приміщеннями позивача.

Судом також прийнято до уваги, що відповідно до п. 3.13 договору сторони домовились, що орендар звільняється від обов`язку сплати усіх платежів згідно умов договору за використання майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використано через обставини за які він не відповідає. Обставини, що є причиною неможливості використовувати майно орендарем, можуть бути пов`язані як з діями, бездіяльністю орендодавця, так і з певними об`єктивними обставинами.

Орендар звільняється від сплати за користування майном за весь час проведення ремонтних робіт для відновлення майна з причин, що не залежать від орендаря (п. 13.13.1. договору).

Дослідивши умови договору та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відсутність з боку позивача жодного рішення щодо права відповідача, яке передбачено п. 6.2. договору, зокрема, в частині погодження дизайнерської візуалізації запланованого внутрішнього оздоблення приміщення, є свідченням існуванням у спірний період об`єктивних обставин, не залежних від орендаря, які були причиною неможливості використання останнім орендованого майна за цільовим призначенням.

Згідно пункту 1 ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не подано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що орендоване відповідачем майно в період з серпня 2019 по серпень 2020 року використовувалось останнім за цільовим призначенням, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 3.13 договору ТОВ «ДАФНА МЕЙ ЮКРЕЙН» звільняється від обов`язку сплачувати орендні платежі у зв`язку з об`єктивними обставинами за які він не відповідав.

Відомостей про усунення обставин неможливості використання відповідачем орендованого майна протягом спірного періоду сторонами до суду не надано, а тому у позивача відсутні правові підстави для нараховування орендної плати.

Отже, враховуючи вищевикладе, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача орендної плати за спірний період у розмірі 69 979,86 грн.

Що стосується вимоги про розірвання договору оренди №2/1 від 21.01.2019, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

З правової природи відносин оренди вбачається, що при укладанні вказаного договору орендодавець, перш за все, має на меті отримання орендної плати.

Відтак, невиконання відповідачем зобов`язання з внесення орендної плати свідчить про позбавлення орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору.

Як вбачається із змісту п. 9.4. договору орендодавець має право відмовитись від договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом 3-х місяців підряд.

Враховуючи встановлений судом факт існування об`єктивних обставин, за яких відповідач не міг використовувати орендоване майно за цільовим призначенням та з огляду на положення п. 3.13. договору, відповідно до якого орендар звільняється від обов`язку сплачувати орендну плату за спірний період, суд приходить до висновку, що встановлені обставини не свідчить про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" умов договору оренди та не є підставою для розірвання вищевказаного договору на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "ЗАЛ ОФІЦІЙНИХ ДЕЛЕГАЦІЙ".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.12.2020

Суддя Л. Г. Пукшин