ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Справа№ 911/1746/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Сукненко Л.А.,

від відповідача 1 - Годятська А.В.,

від відповідача 2 - Андрієвська О.В.

від третьої особи - не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Громадської організації "Садове товариство "Сонячний"

на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 (повний текст рішення складено 13.07.2020)

у справі №911/1746/18 (суддя Лилак Т.Д.)

За позовом Громадської організації "Садове товариство "Сонячний"

до:

1. Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (правонаступник Приватного акціонерного товариства "Київобленерго")

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Садівницького товариства "Мічурінець"

про зобов`язання укласти договір про постачання електричної енергії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Садове товариство "Сонячний" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" в якому просить зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" укласти з Громадською організацією "Садове товариство "Сонячний" Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно Додатку № 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач, з огляду на норми чинного законодавства, як самостійна юридична особа, має право на споживання електроенергії за укладеним безпосередньо з ним договором електропостачання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.01.2019 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року у справі №911/1746/18, позовні вимоги ГО "СТ "Сонячний" до ПрАТ "Київобленерго" про зобов`язання укласти договір про постачання електричної енергії задоволено повністю. Зобов`язано ПрАТ "Київобленерго" укласти з ГО "СТ "Сонячний" договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно з Додатком № 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року.

Рішення суду першої інстанції від 22.01.2019 року та постанова апеляційного суду від 10.06.2019 року мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства ухиляється від укладення з позивачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Постановою Верховного Суду від 26.09.2019 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року і рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2019 року у справі № 911/1746/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Верховний суд в постанові зазначив, що відповідач станом на момент винесення рішення є оператором системи розподілу, і відповідно не здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом. Також Верховним Судом зазначено, що суди, ухвалюючи оскаржувані рішення не врахували, що вимога позивача про укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг згідно Додатку 6 ПРРЕЕ, заявлена до ПрАТ "Київобленерго", якому з 01.01.2019 року, як оператору системи розподілу, заборонено здійснювати діяльність з постачання електричної енергії і він не є постачальником універсальних послуг.

Відтак, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що в даному випадку необхідно встановити правосуб`єктність відповідача у цій справі та його прав та обов`язків стосовно предмета спору. Також Касаційний Суд зазначив, що з урахуванням того, що серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладання відповідних договорів), права позивача на укладення договору підлягають захисту шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, а тому під час нового розгляду необхідно надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під час нового розгляду позивачем було змінено предмет позову, а саме викладено позовні вимоги наступного змісту:

«Зобов`язати відповідача, ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (), як правонаступника ПрАТ «Київобленерго» підписати з позивачем Громадською організацією "Садове товариство "Сонячний" Договір на постачання електричної енергії без обмежень, з урахуванням наявності права власності на електроустановку КТП 100,10/0,4,250 кВа та земельної ділянки на якій вона розташована, що належить ГО «СТ «Сонячний».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2020 року залучено до участі у справі співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія".

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів ані наявності самого проекту договору на постачання електроенергії, ані доказів направлення останнього відповідачу 2. Крім того місцевий господарський суд встановив, що позивач не подавав відповідачу 2 перелічених нормативних актів відповідно до п. 3.2.11. ПРРЕЕ та взагалі не звертався до ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» з пропозицією укласти договір, а отже, звернення позивача до суду з позовними вимогами до ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» є передчасними.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Громадська організації "Садове товариство "Сонячний" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим документам. Зокрема на думку скаржника в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують, що позивач звертався до ПрАТ «Київобленерго» з заявою про укладання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Втім на думку скаржника, оскільки ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» став правонаступником ПрАТ «Київобленерго» в обсязі усіх прав та обов`язків, подання нової заяви на укладення договору на постачання електричної енергії до новоутвореної організації не потребується так, як ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» перейняв обов`язок по укладенню даного договору за заявою, що подавалась до ПрАТ «Київобленерго».

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 року апеляційну скаргу Громадської організації "Садове товариство "Сонячний" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року з доданими документами повернуто заявнику без розгляду.

У вересні 2020 року Громадська організація "Садове товариство "Сонячний" повторно звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з витягом з протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 24.09.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 року апеляційну скаргу Громадської організації "Садове товариство "Сонячний" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 643 грн. 00 коп. та подання до суду доказів надсилання копії скарги іншим сторонам у справі листом з описом вкладення.

15.10.2020 року від Громадської організації "Садове товариство "Сонячний" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та доказами надсилання копії апеляційної скарги позивачу у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Садове товариство "Сонячний" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року у справі №911/1746/18, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року у справі №911/1746/18 та призначено розгляд справи на 18.11.2020 року.

29.10.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

03.11.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, а також просив залучити його до участі у справі, як правонаступника ПрАТ «Київобленерго».

18.11.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Садівницького товариства "Мічурінець", третьої особи у справі, надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 року розгляд справи відкладено на 09.12.2020 року.

07.12.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли заперечення на відзив до яких останній долучив документи, які не були подані до суду першої інстанції, при цьому без обґрунтування неможливості подання їх в суді першої інстанції та без клопотання про долучення їх до матеріалів справи.

Відповідно до ч.3, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

З матеріалів справи вбачається, що подані апелянтом докази, не були подані на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не розглядались останнім, при цьому скаржник не був позбавлений можливості надати такі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався.

В судовому засіданні 09.12.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача 1 та відповідача 2 надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017 року у справі № 911/3105/17, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 24.05.2018 року, визнано за Громадською організацією «Садове товариство «Сонячний» право власності на 1/3 частку на комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа), розташовану на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності позивачу та встановлено належність СТ «Меркурій» права власності на 1/3 частку комплектної трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0.4 (250 кВа). (т.1, а.с. 12-17).

Під час розгляду справи № 911/3105/17 судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Макарівської районної ради народних депутатів від 26.04.1988 року № 84 було затверджено проекти організації і забудови колективних садів, зокрема, об`єднаного садового товариства «Перлина» в с. Новосілки, до складу якого входили, серед інших, садове товариство «Мічурінець» в кількості 42 ділянки на площі 3,0 га, садове товариство «Меркурій» в кількості 56 ділянок на площі 4,0 га, та садове товариство «Сонячний» в кількості 84 ділянок на площі 6,0 га.

Садове товариство «Сонячний» було створено з працівників Інституту проблем міцності АН УРСР, садове товариство «Меркурій» - з працівників Українського науково-дослідного інституту торгівлі і громадського харчування, а садове товариство «Мічурінець» - з працівників Вищого ракетного інженерного училища ім. С.М. Кірова, які й отримали дачні ділянки в с. Новосілки Макарівського району Київської області.

Рішенням Новосілківської ради народних депутатів Макарівського району Київської області «Про приватизацію земель садівницького товариства «Сонячний» ІПМ НАН України» № 8 від 30.09.1994 року було надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам України - членам садового товариства «Сонячний» ІПМ НАН України площею 6 га, яка фактично використовується садівницьким товариством і його членами.

На підставі вказаного рішення садівничому товариству «Сонячний» було видано Державний акт від 11.09.1995 року на право колективної власності на землю площею 1,12 га для загального користування (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 169).

Наприкінці 1995 року за кошти членів, що входять до громадської організації «Садове товариство «Сонячний», а також членів Садівницького товариства «Меркурій» було придбано, встановлено та налагоджено роботу комплектної трансформаторної підстанції КТП-100/10/0,4 (250 кВа) для електропостачання садових будинків, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві колективної власності позивачу, що підтверджується довідкою № 016/17 від 30.05.2017 року інженера з інвентаризації нерухомого майна Трохоліс О.І. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 001056 ).

На доказ придбання Сукненком Леонідом Адамовичем , який є головою СТ «Сонячний», у ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» комплектної трансформаторної підстанції до справи №911/3105/17 надано договір поставки від 25.04.1996 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 57 від 07.05.1996 року за договором поставки від 25.04.1996 року на суму 8 950,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом), а також лист ТОВ «НВП ЕНЕРГІЯ» № 23/03-96 від 11.03.1996 року, адресований голові СТ «Сонячний» Сукненку Л.А., в якому йдеться про погодження продажу садовому товариству «Сонячний» трансформаторної підстанції.

Рішенням у вказаній справі досліджено та встановлено обставини щодо придбання та набуття права власності на 1/3 (одну третину) комплектну трансформаторну підстанцію КТП-100/10/0,4 (250 кВа), яка розташована на земельній ділянці площею 0,40 га в селі Новосілки Макарівського району Київської області, що належить на праві колективної власності Громадській організації «Садове товариство «Сонячний». (т.1, а.с. 12-17).

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже колегія суддів звертає увагу, що встановлені у справі №911/3105/17 обставини не потребують додаткового встановлення.

В матеріалах справи наявний договір №176-А на користування електричною енергією (для споживачів з малим споживанням електроенергії) від 14.09.1998 року, який укладений між СТ «Мічуринець» та АЕК «Київобленерго». (т.1, а.с. 23-26).

Також в матеріалах справи наявний акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін електрична енергія споживається через КТП 10/0,4 КВ №603, 63 кВа ПЛ 0,4 кв. (т.1, а.с. 26).

Позивач в свою чергу, звернувся до відповідача 1 із зверненням №11/6 від 12.06.2018 року щодо укладення договору про постачання електричної енергії з ГО «СТ «Сонячний». (т.1, а.с. 105).

У відповідь ПрАТ «Київобленерго» листом №20-1/641 від 25.06.2018 року повідомило позивача, що укладення можливе лише після виконання умов, передбачених п. 4.1.11. КСР. Також у листі зазначено, що постачання електричної енергії на об`єкти СТ «Меркурій», ГО «СТ «Сонячний» та СТ «Мічуринець» здійснюється на підставі договору №176-А від 14.09.1998 року, укладеного між ПрАТ «Київобленерго» та СТ «Мічуринець». (т.1, а.с. 34-35).

Колегія суддів також звертає увагу, що під час первісного розгляду даної справи, відповідачем 1 було подано відзив на позов, в якому зокрема було зазначено, що ПрАТ «Київобленерго» заснувало ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», яке виконуватиме функції постачальника електричної енергії споживачам, в тому числі тим, об`єкти яких розташовані на адміністративній території Київської області. Враховуючи перехідний період, пов`язаний із змінами у законодавстві, що регулюють діяльність у сфері електроенергетики, та той факт, що ПрАТ «Київобленерго» ще не отримало ліцензії оператора системи розподілу (передачі) електричної енергії, у товариства відсутня можливість укладати зі споживачами договори про надання послуг з розподілу електричної енергії. У разі отримання ПрАТ «Київобленерго» ліцензії оператора системи розподілу (передачі) електричної енергії, товариство, враховуючи норм пункту 2.1.4. ПРЕЕ, виконає законодавчо передбачені заходи, з метою укладення відповідних договорів зі споживачами. (т.1, а.с. 88).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, спір виник у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, ухиленням відповідачем 1 від укладення договору, обов`язковість якого передбачена вимогами чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері постачання й споживання електричної енергії.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергія) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За нормами статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Стаття 634 Цивільного кодексу України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електроенергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Пунктом 2 Постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018 № 312 встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) передбачено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з підпунктом 1.2.7. пункту 1.2 ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до підпункту 3.1.7. пункту 3 ПРРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

Згідно з підпунктом 3.1.9 пункту 3 ПРРЕЕ споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Втім, відповідно до законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та "Про ринок електричної енергії" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановила видати ПрАТ "Київобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка ( постанова "Про видачу ПрАТ "Київобленерго " ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджена НКРЕКП 08.11.2018 № 1382.

Пунктом 2 цієї ж постанови НКРЕКП анулювала ПрАТ " Київобленерго " з 01.01.2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 21.08.1996 № 44, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 09.10.1996 № 149, на підставі пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з частиною 1 статті 47 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії, крім випадків, визначених частиною одинадцятою цієї статті.

Оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (пункт 56 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" ).

З огляду на вище викладене, колегія суддів зазначає, що ПрАТ «Київобленерго» на момент розгляду даної справи є оператором системи розподілу, і відповідно не здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що абзацом 1 пункту 13 розділу Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Абзацом 4 пункту 13 зазначеного вище розділу встановлено, що упродовж двох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання.

Пунктом 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

26.04.2018 року було здійснено державну реєстрацію кредитора - ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (ідентифікаційний код 42094646). Створення такого суб`єкта було викликано змінами до Закону України "Про ринок електричної енергії" у частині необхідності відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії.

14.06.2018 року ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" отримала ліцензію з постачання електричної енергії споживачу згідно з Постановою НКРЕКП №429 від 14.06.2018 року.

Пунктом 3.1.6. ПРРЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо:

об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку;

електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи;

споживач є стороною діючих договорів:

про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (І);

про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії";

про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач;

за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії;

відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики;

відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі.

Пункт 3.2.5. ПРРЕЕ передбачає, що укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву- приєднання.

Споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії має обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору постачання електричної енергії споживачу. Така комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до договору (п. 3.2.8. ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 3.2.11. ПРРЕЕ, разом із заявою-приєднанням споживач надає:

копію документа на підтвердження повноважень особи на укладення договору (витяг з установчого документа про повноваження керівника - для юридичних осіб, копію довіреності, виданої в установленому порядку), за необхідності; витяг або копію довідки, або копію виписки з ЄДР; інші документи, передбачені цими Правилами;

у визначених законодавством випадках - копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок), копію декларації про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (для укладення договору про постачання електричної енергії споживачу на будівельні майданчики);

документи, що підтверджують наявність договору, укладеного з операторам системи на послуги розподілу (передачі) електричної енергії (паспорт точки розподілу (передачі), інформацію про присвоєний ЕІС-код).

За приписами ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням того, що серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладання відповідних договорів), права позивача на укладення договору підлягають захисту шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно з ч. 2 ст. 181 ГК України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Отже, проект договору є офертою, яка адресована іншій стороні або сторонам майбутнього договору. Відтак проект договору або інший письмовий документ, який містить пропозицію укласти договір, має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (абз. 2 ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, з наведених вище норм вбачається, що якщо позивач мав намір укласти типовий договір на постачання електроенергії у вигляді єдиного документа, про що зазначає у позові, то останній повинен укласти з Оператором системи розподілу договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, а потім звернутися саме до ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» з заявою-приєднанням, а також надати до заяви документи, що встановлені п. 3.2.11. ПРРЕЕ.

Одночасно, слід зазначити, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Колегія суддів зазначає, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів при цьому враховує положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

Слід зазначити, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Разом з цим, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.

Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, з урахуванням того, що серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладання відповідних договорів), права позивача на укладення договору підлягають захисту шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про зобов`язання ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (), як правонаступника ПрАТ «Київобленерго» підписати з позивачем Договір на постачання електричної енергії без обмежень не є ефективною, адже її задоволення не може усунути порушеного права чи інтересу позивача, яке допущено ПрАТ «Київобленерго», оскільки як було зазначено вище, на момент розгляду справи законодавством, що регулює ринок електричної енергії встановлено інший порядок укладення договору на постачання електричної енергії, аніж дотримано позивачем на момент винесення рішення у даній справі, а тому доводи апеляційної скарги, що звернення останнього із заявою від 12.06.2018 року (т.1, а.с. 105) до ПрАТ «Київобленерго» до якої не було долучено примірнику договору є підставою для укладання договору є не обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що скаржник помилково вважає ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» правонаступником, який автоматично перейняв обов`язок по кладенню даного договору за заявою, що подавалась до ПрАТ «Київобленерго» є помилковим, оскільки відповідача 2 є окремою юридичною особою.

Втім, колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений права з дотриманням п. 3.2.11. ПРРЕЕ звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" із заявою-приєднанням для реалізації свого права.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Садове товариство "Сонячний" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року №911/1746/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року №911/1746/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 року №911/1746/18.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1746/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.12.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз