СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

09 грудня 2020 року Справа № 29/5005/6325/2011 (922/2738/20)

Головуючий суддя, суддя - доповідач Хачатрян В.С.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Іноземного підприємства «Малахіт», м.Харків, (вх.№3150Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20),

за позовом Іноземного підприємства «Малахіт», м.Харків,

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.Харкові,

про усунення перешкод у користуванні майном та визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Іноземне підприємство «Малахіт» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд:

1) усунути перешкоди в користуванні, та визнати законним право ІП «Малахіт», на користування нерухомим майном, а саме:

- нежитловими приміщеннями цокольного поверху №1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89. у нежитловій будівлі літ. "У-2", що розташована за адресою: м.Харків, вул. Морозова, буд. 13, що є предметом оренди ІП «Малахіт» на підставі договору оренди (найму) нежитлових приміщень, від 29.12.2008 року реєстр. №2128.

- нежитловою будівлею літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., розташованою за адресою: м.Харків, просп. Московський, 257, що є предметом оренди ІП «Малахіт» на підставі договору оренди (найму) від 27.02.2009 року реєстр. №302.

2) визнати дійсним договір оренди (найму) нежитлових приміщень цокольного поверху №1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89. у нежитловій будівлі літ. "У-2", що розташована за адресою: м.Харків, вул. Морозова, буд. 13 від 29.12.2008 року реєстр. №2128.

3) визнати дійсним договір оренди (найму) нежитлової будівлі літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., розташованою за адресою: м. Харків, просп. Московський, 257 від 27.02.2009 року реєстр. №302.

У позовній заяві позивач вказує про необхідність залучення в якості третьої особи ТОВ «Таміра».

Від ТОВ «Таміра» надійшла заява про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Обґрунтовуючи дану заяву ТОВ «Таміра» вказує про те, що відносно нього відкрито провадження у справі про банкрутство (справа №29/5005/6325/2011), яка слухається в Господарському суді Дніпропетровської області. Повноваження ліквідатора ТОВ «Таміра» виконуються арбітражним керуючим Шаповаловим І.В.

ТОВ «Таміра» вказує про те, що у його власності перебуває наступне нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-;-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. У-2 загальною площею 37755,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13;

- нежитлова будівля літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257.

На підтвердження права власності на вищевказані приміщення ТОВ «Таміра» надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №220748946 від 18.08.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №922/2738/20 (повний текст складено та підписано 02.09.2020 року, суддя Шарко Л.В.) заяву ТОВ «Таміра» про передачу справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області задоволено.

Позовну заяву Іноземного підприємства «Малахіт» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.Харкові з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, 1А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Іноземне підприємство «Малахіт» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року та передати справу №922/2738/20 до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу Іноземного підприємства «Малахіт» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20) залишено без руху з підстави невиконання скаржником п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору та на підстав ч.3 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України. Апелянту ухвалено усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. При цьому, скаржнику повідомлено, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

Вказана ухвала суду отримана апелянтом засобами поштового зв`язку 28.11.2020 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 341).

07.12.2020 року до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання (вх.№12145), в якому просить суд долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

Суд звертає увагу скаржника на те, що як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» [рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що районний суд не надав заявнику мотивоване рішення суду в строки, передбачені законом, і заявник безперечно стверджував, що він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції. Відповідно можна вважати, що заявник пред`явив непряме клопотання (implied request) про відновлення процесуального строку. Припущення зворотного є вираженням надмірного формалізму.

Враховуючи, що апелянт вживає дії направлені на усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 19.11.2020 року, що свідчить про намір ініціювання апеляційного оскарження, з метою уникнення надмірного формалізму, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк для повного усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 2020 року у справі №635/1259/19, від 08.04.2020 року у справі №200/960/18.

При цьому, колегія суддів наполегливо звертає увагу на те, що за приписами ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, вказавши інші підстави для поновлення строку.

Оскаржувана ухвала у даній справі прийнята 02.09.2020 року, повний текст складено та підписано 02.09.2020 року та скерована учасникам справи засобами поштового зв`язку 03.09.2020 року. Апеляційна скарга подана до суду шляхом надіслання її засобами поштового зв`язку 25.09.2020 року, що підтверджується відповідним штампом та накладною «Укрпошта», тобто з пропуском десятиденного строку на оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

При цьому, апелянтом ні в тексті апеляційної скарги, ні окремою заявою не ставиться питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в порядку частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто апеляційна скарга подана з пропущенням встановленого процесуального строку, без клопотання про поновлення цього строку. Наразі, апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги в повному обсязі і продовжують існувати підстави для залишення без руху апеляційної скарги відповідача на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 119, чч. 1, 2 ст. 174, ст. 234, ст. 259, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:

1. Іноземному підприємству «Малахіт» продовжити строк на усунення недоліків встановлених при поданні апеляційної скарги.

2. Встановити Іноземному підприємству «Малахіт» строк на усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

3. Повідомити апелянта, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

4. Роз`яснити заявнику, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя, суддя-доповідач В.С. Хачатрян