ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1743/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, Л. В. Стратієнко

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020р.

у складі колегії суддів: О. Ю. Аленін- головуючий, С. В. Таран, І. Г. Філінюк

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"

про стягнення 338 479,66 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: І.Ю. Єлін, Т.А. Бондаренко,

від скаржника: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

1. Обставини, що передували прийняттю оскаржуваної ухвали

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ "Морський клуб ТЦФ" про стягнення 338 479,66 грн. заборгованості за договором №ДФ-28 від 20.09.2005.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.11.2019 позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Морський клуб ТЦФ" на користь державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) 306357,60 грн. заборгованості, 29482,06 грн. пені, 2640,00 грн. - 3% річних, 5077,19 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов`язань не сплачує орендні платежі.

ОСОБА_1 як учасник ТОВ "Морський клуб ТЦФ" звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення порушує його права та інтереси, як учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/1743/18 за апеляційною скаргою учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 13.11.2019.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду і мотиви її прийняття

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 закрито апеляційне провадження у справі №916/1743/18 за апеляційною скаргою учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 13.11.2019 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження встановлено, що оскаржуваним рішенням господарського суду питання про права, інтереси та/або обов`язки учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 не вирішувалося.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою апеляційного господарського суду, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм, зокрема ч. 1 ст. 254, п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України та зазначає про правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15.

Скаржник вказує про те, що судом першої інстанції вирішено питання про право ОСОБА_1 на управління товариством; про право на виконання рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15 у спосіб, який визначений у наказі господарського суду Одеської області від 04.01.2016 у справі №916/4494/15, а саме шляхом здійснення передачі майна стягувачу в особі ОСОБА_1 на підставі акта прийому-передачі згідно з договором оренди нерухомого майна від 20.09.2005; про право ОСОБА_1 на отримання ним як стягувачем у виконавчому провадженні №58603506 нерухомого майна; та про інтерес

ОСОБА_1 щодо можливості на загальних зборах учасників Товариства вирішити питання про надання дозволу на укладання значного правочину, пов`язаного із внесенням змін до договору оренди.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки суб`єктному складу учасників справи №916/1743/18.

В додаткових поясненнях до касаційної скарги скаржник просить Суд скасувати повністю рішення місцевого господарського суду та ухвалу апеляційного господарського суду, а справу передати до господарського суду Одеської області на новий розгляд, проте Верховний Суд такі доповнення до змісту скарги залишає без розгляду з підстав пропущення строку, визначеного в ч. 1 ст. 298 ГПК України, а також у зв`язку з тим, що рішення місцевого господарського суду може бути переглянуте в касаційному порядку лише після апеляційного перегляду справи.

4. Позиції інших учасників справи

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні, оскільки ухвала про закриття провадження є правомірною, а даний спір не впливає на права та обов`язки учасника товариства ОСОБА_1 .

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу підтримує її доводи та просить скасувати оскаржувану ухвалу господарського суду апеляційної інстанції.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

У ст. 55 Конституції України закріплене право людини і громадянина на судовий захист.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства.

Аналогічне положення закріплене у п. 8 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України як основний принцип господарського судочинства.

Згідно зі ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Зазначена стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, яка не брала участі у справі повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Вказане означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Встановивши зазначені вище обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційний інстанції закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 02.11.2020 у справі №8/122, від 21.07.2020 у справі №916/1288/19.

Апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду у даній справі подано ОСОБА_1 , який є засновником відповідача ТОВ "Морський Клуб ТЦФ" з 2004 року та на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, є його учасником з часткою 70% статутного капіталу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване ним рішення місцевого господарського суду порушує його корпоративні права на управління ТОВ "Морський клуб ТЦФ" та на отримання дивідендів, а також порушує його процесуальні права бути учасником справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості, пені та трьох відсотків річних за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-28 від 20.09.2005, укладеним між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ "Морський клуб ТЦФ". Предметом вказаного договору оренди є майно, балансоутримувачем якого є ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту).

Орендарем за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-28 від 20.09.2005, є юридична особа - ТОВ «Морський клуб ТЦФ».

Спір між сторонами у цій справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору оренди в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Наведеним спростовуються безпідставні доводи заявника касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки суб`єктному складу учасників справи.

Апеляційним господарським судом встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005. Вказаний договір не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ОСОБА_1 , а права та обов`язки ОСОБА_1 як учасника ТОВ «Морський клуб ТЦФ» встановлюються законом та статутом цього товариства, а не вказаним договором.

З огляду на викладене у спірних правовідносинах відповідальною за невиконання зобов`язань зі своєчасної та повної сплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-28 від 20.09.2005, є саме сторона цього договору - ТОВ «Морський клуб ТЦФ» як юридична особа.

Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, спір у цій справі є спором, що виник при виконанні ТОВ «Морський клуб ТЦФ» договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-28 від 20.09.2005 у господарській діяльності. Цей спір не має ознак корпоративного, взагалі не стосується корпоративних відносин та корпоративних прав учасників ТОВ «Морський клуб ТЦФ».

Спір виник саме із зобов`язальних відносин щодо сплати ТОВ «Морський клуб ТЦФ» орендних платежів, тобто щодо виконання господарських зобов`язань, і не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 як учасника цього товариства, який відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи. Тобто ОСОБА_1 як учасник ТОВ «Морський клуб ТЦФ» не є учасником цих спірних правовідносин.

Відтак, оскаржуване рішення у цій справі не впливає на права, обов`язки та/або інтереси ОСОБА_1 як учасника ТОВ «Морський клуб ТЦФ», не створює для нього як суб`єкта в корпоративних відносинах та носія корпоративних прав будь-яких прав чи обов`язків.

Верховний Суд також погоджується з твердженням апеляційного господарського суду про те, що оскаржуване рішення не несе для учасників відповідача, в тому числі і для ОСОБА_1 негативних наслідків, оскільки ухвалене безпосередньо щодо ТОВ «Морський клуб ТЦФ» та не стосується корпоративних прав його учасників, в тому числі прав учасників на отримання дивідендів від господарської діяльності товариства, можливість отримання яких та їх розмір залежить перш за все від наслідків господарської діяльності товариства як суб`єкта господарювання, від отриманого прибутку товариства.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правового зв`язку між рішенням місцевого господарського суду від 13.11.2019 у цій справі та скаржником - учасником ТОВ «Морський клуб ТЦФ» ОСОБА_1 .

За п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З урахуванням викладеного Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою учасника ТОВ «Морський клуб ТЦФ» ОСОБА_1 на рішення господарського суду у цій справі, оскільки таким судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи не вирішувалися.

Наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права, а саме ч. 1 ст. 254 та п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, не спростовують встановленого судом апеляційної інстанції та стосуються переоцінки обставин, що перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Крім того доводи касаційної скарги здебільшого зводяться до незгоди ОСОБА_1 із рішенням місцевого господарського суду, тоді як предметом оскарження є саме ухвала апеляційного господарського суду про закриття апеляційного провадження.

Посилання скаржника на ту обставину, що він зазначений стягувачем у наказі господарського суду Одеської області від 04.01.2016р. у справі №916/4494/15 не доводить того, що рішення місцевого суду у справі №916/1743/18 прийнято про його права, інтереси та (або) обов`язки і не спростовує висновки апеляційного господарського суду.

Посилання скаржника на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, стосується підстав скасування рішення місцевого господарського суду, яке не є предметом касаційного перегляду.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених господарським судом апеляційної інстанції обставин, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскаржувана ухвала апеляційного господарського суду про закриття провадження у справі була постановлена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законної та обґрунтованої ухвали апеляційного господарського суду.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020р. у справі №916/1743/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

Л. В. Стратієнко