ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/3423/20

за клопотанням Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407"

про визнання рішення Економічного суду міста Мінськ від 10.09.2020 року у справі № 77-20/2020М та приведення його у виконання на території України

у справі № 77-20/2020М

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укравіаснаб»

про стягнення 87 994,82 дол. США

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшло клопотання Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407", в якому заявлено вимоги про визнання рішення Економічного суду міста Мінськ від 10.09.2020 року у справі № 77-20/2020М та приведення його у виконання на території України.

До вищевказаного клопотання додано наступні документи: засвідчена копія рішення Економічного суду міста Мінськ від 10.09.2020 року у справі № 77-20/2020М, виконавчий лист від 02.10.2020 року по справі № 77-20/2020М, довіреність на представника позивача, копія наказу № 10-к від 30.01.2014 року, копія додаткової згоди б/н від 19.01.2015 року, копія наказу № 69/к від 30.01.2019 року, копія протоколу № 6 від 30.01.2019 року.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За приписами статті 81 Закону України "Про міжнародне приватне право", в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про міжнародне приватне право", визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Статтею 1 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року (дата набуття чинності для України - 19.12.1992 року) (тут і надалі - Угода) ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Відповідно до ст. 7 Угоди, Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Статтею 8 Угоди передбачено, що виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Порядок визнання та виконання рішень іноземних судів на території України встановлений у розділі ІХ Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 Цивільного процесуального кодексу України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною 1 статті 464 Цивільного процесуального кодексу України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до п.1.3. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 (зі змінами та доповненнями) (тут і надалі - Інструкція), доручення - звернення (доручення, прохання, запит - залежно від вимог міжнародного договору України) компетентного органу, у тому числі судове доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів тощо.

Згідно з п.3.1. Інструкції, доручення іноземного компетентного органу про вручення документів, про отримання доказів, про виконання інших процесуальних дій виконуються відповідно до чинного законодавства України з урахуванням положень міжнародного договору України, на підставі якого воно надійшло.

Пунктом п.5.1. Інструкції визначено, що рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Відповідно до п.5.2. Інструкції, клопотання заінтересованої особи про визнання і виконання рішення іноземного суду чи іншого компетентного органу (іноземне клопотання) подається безпосередньо до суду України з урахуванням пункту 5.3 цієї Інструкції. Іноземне клопотання, якщо це передбачено міжнародним договором України, може бути подано до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції і який надсилає іноземне клопотання на розгляд компетентного суду України через Мін`юст.

У відповідності до п.5.3. розділу V Інструкції, іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження не відоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Мін`юст, отримавши іноземне клопотання відповідно до абзацу другого пункту 5.2, перевіряє наявність та чинність міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою, а також наявність документів, необхідних відповідно до міжнародного договору для визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні. Якщо клопотання відповідає міжнародному договору України, Мін`юст через головне територіальне управління юстиції направляє іноземне клопотання до суду України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника чи його майна (п. 5.4. розділу V Інструкції).

Згідно з п. 5.5. розділу V Інструкції, розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно з Цивільним процесуальним кодексом України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - із Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

За приписами ст. 369 Господарського процесуального Кодексу України, суд виконує доручення іноземних судів щодо надання правової допомоги - вручення викликів до суду чи інших документів, допит сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, передані їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - дипломатичними каналами.

Судове доручення не приймається до виконання, якщо воно: 1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці; 2) не належить до юрисдикції цього суду; 3) суперечить закону або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішень іноземних судів подаються до судів загальної юрисдикції за місцезнаходженням боржника та розглядаються такими судами згідно зі ст.ст. 81, 82 Закону України "Про міжнародне приватне право", розділу V Інструкції, розділу IX Цивільного процесуального Кодексу України.

За таких обставин, клопотання Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407" про визнання рішення Економічного суду міста Мінськ від 10.09.2020 року у справі № 77-20/2020М та приведення його у виконання на території України не підлягає розгляду в господарських судах України, а тому суд відмовляє у відкритті провадження по даному клопотанню на підставі п. 1 ч. 1 ст.175 Господарського процесуального Кодексу України.

При цьому, Господарський суд Київської області роз`яснює, що в разі подання заінтересованою особою відповідного клопотання до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції, таке клопотання надсилається на розгляд компетентного суду України через Міністерство юстиції України.

Керуючись статтями 175, 234, 235, 369 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження за клопотанням Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407" про визнання рішення Економічного суду міста Мінськ від 10.09.2020 року у справі № 77-20/2020М та приведення його у виконання на території України.

2. Повернути клопотання та додані до нього документи Відкритого акціонерного товариства "Мінський завод цивільної авіації № 407".

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін