ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"01" грудня 2020 р. Справа№ 62/56

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 30.11.2020

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденграунд" (за заявою про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 ) та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік" арбітражного керуючого Гонти О.А. (за заявою про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 )

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2011

у справі № 62/56 (суддя Івченко А.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "Лідер-2000"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Компанія "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рантьє Плюс"; ОСОБА_1 ; Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквамарин Сервіс 2004"

про визнання недійсним рішеня загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі №62/56 задоволено повністю позов ДП "Лідер-2000" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - Компанія "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.) про визнання недійсним рішенyя загальних зборів. Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Меджестік", що були оформлені протоколом від 15.05.2007 №15/05.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі №62/56 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що на його адресу надійшов лист від ліквідатора ТОВ «МЕДЖЕСТІК» про покладення на нього субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями вказаного товариства, які не можуть бути погашені за рахунок ліквідаційної маси. Ліквідатор пов`язує банкрутство ТОВ «МЕДЖЕСТІК» з оскаржуваним рішенням загальних зборів, за яке скаржник голосував, та яке визнано недійсним у даній справі. Також скаржник зазначив, що в своєму листі ліквідатор ТОВ «МЕДЖЕСТІК» послався на те, що оскаржуване судове рішення про визнання недійсним рішення загальних зборів стало підставою для визнання недійсними відповідних іпотечних договорів, що забезпечували зобов`язання ТОВ "МЕДЖЕСТІК" за багатомільйонним кредитом. Після визнання недійсними договорів іпотеки товариство продало майно, яке було предметом іпотеки, що призвело до втрати єдиного ліквідного активу, яким був забезпечений кредит товариства, та, як наслідок, до банкрутства ТОВ "МЕДЖЕСТІК". В ліквідаційній процедурі неможливо погасити зобов`язання перед відповідним банком на більш ніж 400 млн. грн. Скаржник зазначає, що за наслідком прийняття оскаржуваного рішення, ліквідатор ТОВ "МЕДЖЕСТІК" намагається покласти на нього обов`язок погасити багатомільйонний кредит, і це безумовно впливає на його інтереси, а тому скаржник вважає, що він має право подати апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2011 відповідно до ст. 254 ГПК України, оскільки вважає, що цим рішенням вирішено питання про його інтерес.

19.05.2020 від ліквідатора ТОВ "МЕДЖЕСТІК" арбітражного керуючого Гонти О.А. надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги. Заява мотивована тим, що внаслідок реалізації ТОВ "МЕДЖЕСТІК" відповідного нерухомого майна, що стало можливим після набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі №42/254 про визнання недійсним відповідних договорів іпотеки, яке, в свою чергу, було винесене на підставі оскаржуваного рішення від 26.09.2011 у справі №62/56, ТОВ «МЕДЖЕСТІК» втратило свою платоспроможність та можливість її відновити, у зв`язку з чим ліквідатор ТОВ "МЕДЖЕСТІК" арбітражний керуючий Гонта О.А. вважає за можливе покласти на ОСОБА_1 субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «МЕДЖЕСТІК».

19.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕНГРАУНД» надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 . Заява мотивована тим, що 31.03.2009 для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «МЕДЖЕСТІК» за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «ГОЛДЕНГРАУНД» був укладений договір іпотеки. Рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі №42/254, яке, в свою чергу, було винесене на підставі оскаржуваного рішення від 26.09.2011 у справі №62/56, були визнані недійсними відповідні іпотечні договори. Тобто, оскаржуване рішення впливає на інтереси ТОВ «ГОЛДЕНГРАУНД», оскільки ТОВ «ГОЛДЕНГРАУНД» припускає, що внаслідок задоволення апеляційної скарги відпадуть підстави недійсності вказаних договорів іпотеки, якими було забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «МЕДЖЕСТІК» за кредитним договором і у такому випадку вимоги банку повинні бути спочатку задоволені за рахунок майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік", що було предметом іпотеки, а вже потім, якщо його буде недостатньо, таки вимоги можуть бути задоволені за рахунок майна ТОВ «ГОЛДЕНГРАУНД».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі № 62/56 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі № 62/56.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 приєднано заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденграунд" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік" арбітражного керуючого Гонти О.А. до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі №62/56.

01.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи, до якого додано копію протоколу про результати електронного аукціону від 07.10.2020 №UA-PS-2020-09-25-000079-1.

Проаналізувавши вищевказане клопотання про приєднання доказів, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення та залучення відповідних доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вказане клопотання та вказав, що 30.11.2020 ОСОБА_1 стало відомо, що за результатами другого повторного аукціону з продажу майна банкрута з можливістю зниження початкової ціни ТОВ «Маджестік» здійснив продаж фактично єдиного активу боржника - Інвестиційних сертифікатів на пред`явника, які належали ТОВ «Меджестік», за ціною продажу 40 608,81 грн. Зазначив, що вказане підтверджується інформацією та документами, доданими до клопотання.

З огляду на вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_1 навів належні доводи та долучив до клопотання докази неможливості подання вищевказаних документів до суду раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Ці докази подаються скаржником в обґрунтування того, що оскаржуваним судовим рішенням вирішувалось питання про його інтерес.

01.12.2020 від ліквідатора ТОВ «Маджестік» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що ліквідатор арбітражний керуючий Гонта О.А. не має можливості бути присутнім 01.12.2020 в судовому засіданні.

Колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволені вищевказаного клопотання на підставі того, що ліквідатор ТОВ «Маджестік» арбітражний керуючий Гонта О.А. не обґрунтував необхідність своєї участі в судовому засіданні, оскільки його представники неодноразово були присутні в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, та вже надали свої пояснення та міркування з приводу апеляційного провадження у даній справі. Крім того, ліквідатором ТОВ «Маджестік» арбітражним керуючим Гонтою О.А. було подано клопотання від 27.11.2020 про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, яке в судовому засіданні 30.11.2020 було судом розглянуто та вирішено здійснювати розгляд справи без участі ліквідатора ТОВ «Маджестік» арбітражного керуючого Гонти О.А., у судовому засіданні 30.11.2020 була оголошена перерва до 01.12.2020.

01.12.2020 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване з тим, що 30.11.2020 апеляційним господарським судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 01.12.2020, проте 30.11.2020 в судовому засіданні не було представників ТОВ «Голденграунд», ДП «Лідер-2000» та Компанії "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.) (не резидент), вони не повідомлені про оголошення в судовому засіданні перерви до 01.12.2020.

01.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Голденграунд» надійшла заява про визнання поважними причини неявки адвоката Кириленка О.П. та про відкладення розгляду справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі представники учасників справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій відповідних ухвал суду.

30.11.2020 судова колегія вирішила за можливе розглядати справу без участі представників учасників справи, що не з`явилися у судове засідання та належним чином були повідомлені про розгляд справи, їх неявка не призвела до неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні, у якому було оголошено перерву до 01.12.2020, та 01.12.2020 судове засідання було продовжено зі стадії дослідження позицій учасників у справі з приводу того, чи вирішено питання про інтерес (права чи обов`язки) скаржника за оскаржуваним рішенням.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами Північного апеляційного господарського суду про дату, місце та час судового засідання, призначеного на 30.11.2020, у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Після перерви вказане судове засідання було продовжено 01.12.2020 без участі представників тих учасників справи, що не з"явилися у судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо повідомлення про справу Компанії "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.), яка є нерезидентом, суд зазначає наступне.

Так, повідомлення юридичної особи-нерезидента у передбачений законодавством спосіб здійснюється саме з метою повідомлення останнього про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме: належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів і міркувань тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ГПК України у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Водночас слід враховувати, що названою нормою встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Водночас, ст. 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Ані норми чинного процесуального законодавства України, ані приписи зазначених вище міжнародних договорів, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання у справі (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.06.2020 №910/3980/16, від 10.09.2018 №910/6880/17).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи Компанія "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.) повідомлена про розгляд справи та Конвенція не передбачає необхідність повідомлення сторони - нерезидента про кожне судове засідання.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідні процесуальні документи у даній справі, у тому числі відповідні процесуальні документи Північного апеляційного господарського суду у даній справі в перекладі на англійську мову, представником ОСОБА_1 були неодноразово направлені Компанії "Юропіен Бьюті Сервісіз Інк." (European Beauty Services Inc.) та отриманні останньою, про що свідчать документи, подані до суду апеляційної інстанцій ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції, направлення судових рішень поштою, наведені вище норми права та взявши до уваги, що третя особа повідомлена про наявність спору у даній справі, повідомлення через уповноважені органи двох держав призведе до невиправданого затягування розгляду справи, що є порушенням прав інших учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку. Про судове засідання, призначене на 30.11.2020, вказана третя особа була повідомлена, та судове засідання, призначене на 30.11.2020, було продовжено 01.12.2020 після перерви.

ТОВ «Голденграунд» у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначає, чому вважає за необхідне відкласти розгляд справи, не доводить поважність причин, з яких просить відкласти розгляд справи. Зазначені представником причини відкладення не визнаються судом поважними, оскільки представник ТОВ «Голденграунд» неодноразово приймав участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, висловив свою позицію з приводу того, чи вважає він, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про інтерес скаржника, про права інтереси чи обов`язки ТОВ «Голденграунд».

Судова колегія не вбачає поважних причин неможливості вирішення спору у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, що не з"явились. Від учасників справи до суду не надійшло пов"язаних із рухом справи заяв чи клопотань із вказівкою на наявність обставин, які б об"єктивно унеможливили розгляд справи у даному судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе відмовити в задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи та здійснювати розгляд справи, так як учасники справи належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а неявка представників відповідних учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржено не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів чи обов`язків цієї особи, тобто за оскаржуваним рішенням має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції першочергово з`ясовує, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин має вирішити питання про розгляд апеляційної скарги по суті, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17).

Скаржник в обгрунтування свого права на апеляційне оскарження посилається на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.2011 у справі №62/56 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «МЕДЖЕСТІК», оформлене протоколом від 15.05.2017 №15/05, та у зв`язку з тим, що він приймав участь у цих зборах та голосував за прийняття відповідного рішення на загальних зборах, яке за оскаржуваним судовим рішенням визнано недійсним, на його адресу надійшов лист ліквідатора ТОВ «МЕДЖЕСТІК» від 03.03.2020 про покладення на нього субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями вказаного товариства, які не можуть бути погашені за рахунок ліквідаційної маси. Ліквідатор пов`язує банкрутство ТОВ «МЕДЖЕСТІК» з оскаржуваним рішенням загальних зборів, за яке скаржник голосував та яке визнано недійсним у даній справі. Скаржник зазначає, що за наслідком прийняття оскаржуваного судового рішення, ліквідатор ТОВ "МЕДЖЕСТІК" намагається покласти на нього обов`язок погасити багатомільйонний кредит, і це впливає на його інтерес.

Так, ліквідатор ТОВ "МЕДЖЕСТІК" у своїх вимогах до ОСОБА_1 , про покладення на нього субсидіарної відповідальності по зобов`язанням боржника у справі №910/4537/14 (лист від 03.03.2020 № 02-27/105 додається до апеляційної скарги) зазначає наступне:

-Постановою господарського суду міста Києва від 16.04.2014 у справі № 910/4537/14 ТОВ "Меджестік" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Кузовкова С.В.

-Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2017 припинено повноваження ліквідатора TOB "Меджестік" Кузовкова С.В. та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ґонту О.А.

-Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 15.05.2007 - учасниками (засновниками) TOB "Меджестік" були: ДП "Лідер-2000" (розмір внеску до статутного фонду - 2 997 000 грн.) та ОСОБА_1 (розмір внеску до статутного фонду - 3 000 грн.).

-За рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі №62/56 було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників TOB "Меджестік" від 15.05.2007, оформлене протоколом №15/05, яким було надано згоду на отримання кредиту в АКБ "ТАС-Комерцбанк" та з метою забезпечення виконання товариством зобов"язань за договором кредиту - на передачу в заставу Банку відповідних земельної ділянки та будівлі торговельно-офісного центру.

-На підставі вказаного судового рішення у справі №62/56 іншим судовим рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі №42/254 визнано недійсними відповідні договори іпотеки від 18.05.2007 №14/42353/Н-150206/1, №15/42353/Н-150206/1, укладені ПАТ "Сведбанк" (правонаступника АКБ "ТАС- комерцбанк") та TOB "Меджестік".

-Після чого, як зазначає ліквідатор ТОВ "МЕДЖЕСТІК" у своїх вимогах до ОСОБА_1 , належне ТОВ "Меджестік" нерухоме майно втратило статус забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором №6/42353/Н-191206/К, недобросовісне керівництво ТОВ "Меджестік" у лютому 2012 року відчужило це майно (земельну ділянку та будівлю торговельно-офісного центру) за ціною значно нижчою за його ринкову вартість, а отримані від реалізації кошти спрямувало на оплату таких послуг: 22 695 761, 25 грн - оплата за інформаційно-консультаційні послуги; 12 049 674, 48 грн - оплата за правову допомогу та 16 497 594 грн - оплата за договором відступлення.

-Внаслідок реалізації нерухомого майна, що втратило статус забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №6/42353/Н-191206/К, та подальшого неефективного спрямування керівником ТОВ "Маджестік" отриманих від його реалізації коштів, товариство втратило свою платоспроможність та можливість її відновити.

-ТОВ "Маджестік", відчуживши 99,92% своїх основних засобів (нежитлові будівлі та земельну ділянку), не повернуло банку кошти за Кредитним договором №6/4235З/Н-191206/К від 18.05.2007, кредиторські вимоги банку на загальну суму 449 104 812,11 грн.увійшли до реєстру вимог кредиторів, затвердженого судом у справі № 910/4537/14.

-В ході ліквідаційної процедури було встановлено, що майна боржника недостатньо для погашення кредиторських вимог у справі № 910/4537/14.

-За оскаржуваним судовим рішенням визнано недійсним рішення загальних зборів учасників TOB "Меджестік" від 15.05.2007, оформленого протоколом №15/05, яким було надано згоду на передачу в іпотеку вказаних земельної ділянки та будівлі торговельно-офісного центру (літ.Д).

-Ліквідатор TOB "Меджестік" посилається на те, що внаслідок дій ОСОБА_1 TOB "Меджестік" стало неплатоспроможним, та, керуючись ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, він має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов"язаннями боржника у зв"язку з доведенням його до банкрутства, а тому просить ОСОБА_1 перерахвати грошові кошти у розмірі 465246089,88 грн. TOB "Меджестік".

Апеляційний господарський суд, проаналізувавши матеріали справи, доводи скаржника та осіб, що приєдналися до апеляційної скарги, заслухавши представників учасників у даній справі, прийшов до наступного.

Повноваження органу управління товариства з обмеженою відповідальністю (надання згоди на укладення відповідних договорів товариством) не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які не мають права діяти від імені товариства.

Отже, визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «МЕДЖЕСТІК», за наслідком чого товариством були укладені певні договори, можуть порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права скаржника.

Апеляційний господарський суд бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (рішення у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (CreditIndustrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95 від 20 травня 1998 року; рішення у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (CaseTerem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30, від 18 жовтня 2005 року; рішення у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30, від 21 грудня 2017 року). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини від 21 грудня 2017 року).

Так, у даній справі оскаржується судове рішення, яким визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Маджестік» , тобто органу управління цього товариства, а не рішення його окремого учасника, який реалізував своє корпоративне право на управління товариством, прийнявши участь у зборах та проголосувавши за відповідне рішення органу управління товариства. Суд за оскаржуваним рішенням не вирішував питання про вказане корпоративне право скаржника, а вирішував питання, що стосуються прав самого товариства.

Оскаржуваним рішенням не вирішено питання і про охоронюваний законом інтерес скаржника. В обгрунтування порушення свого інтересу скаржник посилається на звернення до нього ліквідатора ТОВ «Маджестік» з відповідною вимогою (лист ліквідатора від 03.03.2020 № 02-27/105 ) на підставі ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої передбачено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до його банкрутства.

Суд, розглядаючи відповідну обставину через призму застосування ч. 1 ст. 58 Конституції України, звертає увагу, що норма права (ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства) не існувала на час вчинення скаржником дій, на які ліквідатор ТОВ «Маджестік» посилається в своїй вимозі. За загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі № 911/956/17, Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

До того ж, скаржник не довів, що ним задоволено вказані вимоги ліквідатора. Рішення суду про покладення на скаржника такої відповідальності не винесено, судового рішення на користь ТОВ «МЕДЖЕСТІК» про стягнення з ОСОБА_1 певних сум у вигляді субсидіарної відповідальності не існує. Скаржником не доведено факту того, що такі вимоги ліквідатора ТОВ «Маджестік» будуть беззаперечно задоволені в майбутньому. Так, ліквідатору у справі про банкрутство ТОВ «Маджестік» слід довести, що вказаними у листі ліквідатора від 03.03.2020 № 02-27/105 діями ОСОБА_1 ТОВ «Маджестік» доведений до банкрутства, довести правильність застосування до спірних правовідносин ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства із врахуванням положень статті 58 Конституції України.

ОСОБА_1 не використана можливість у справі №910/4537/14 довести, що боржник доведений до банкрутства не з його вини, що немає безпосереднього зв`язку між доведенням до банкрутства ТОВ «Меджестік» та його голосуванням на загальних зборах учасників ТОВ «Маджестік» 15.05.2007, на яких прийняте рішення, що визнано недійсним за оскаржуваним судовим рішенням у даній справі. До того ж, як вбачається з доданого до апеляційної скарги листа від 03.03.2020 № 02-27/105 ліквідатор ТОВ «Меджестік» лише припускає, що відповідні дії ОСОБА_1 пов"язані із доведенням ТОВ «Меджестік» до банкрутства, тоді як ліквідатору необхідно беззаперечно це довести для покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності по зобов"язаннях боржника у справі №910/4537/14. В даному випадку має бути доведений безпосередній, а не ймовірний, зв"язок між певними діями ОСОБА_1 та відповідними наслідками у вигляді доведення ТОВ «Меджестік» до банкрутства. Тобто, недоведеними та необґрунтованими є доводи скаржника щодо неможливості використання інших передбачених законом способів захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та є чинним понад 9 років, має бути зумовлене виключними обставинами, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення, наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних закононом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту.

Апеляційний господарський суд в даному випадку керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відхід від принципу res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не підтверджено, не обґрунтовано.

Приймаючи до уваги викладені вище норми права, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку є інші особи, які розраховують на чинність оскаржуваного судового рішення, жодні права чи інтереси скаржника не порушені судовим рішенням, яке оскаржується, та відповідно перегляд останнього не зможе реально відновити жодних прав та охоронюваних законом інтересів скаржника, що у підсумку не виправдовує втручання до принципу правової визначеності та перегляду судового рішення, яке має статус остаточного та чинного вже більш ніж 9 років, а навпаки, призведе до порушення прав інших осіб, які розраховували на чинність такого рішення та його остаточність.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Судом встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось. Тобто, судом встановлені підстави для закриття апеляційного провадження.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадженні, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 у даній справі приєднано заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденграунд" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік" арбітражного керуючого Гонти О.А. до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі №62/56.

З огляду на те, що приєднання до апеляційної скарги є взаємопов`язаним із правом на апеляційне оскарження і похідним від нього та, враховуючи, що таке приєднання можливе лише за наявності права на апеляційне оскарження у особи, яка подає апеляційну скаргу, за наявності правомірного висновку суду апеляційної інстанції про необхідність закриття провадження за вказаною апеляційною скаргою у зв`язку із відсутністю права на апеляційне оскарження рішення суду, в даному конкретному випадку, не підлягають розгляду судом і вищевказані заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденграунд" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік" арбітражного керуючого Гонти О.А про приєднання до апеляційної скарги (аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 01.10.2019 у справі №5016/1284/2012(5/45).

Враховуючи викладене, а також те, що питання стосовно прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось, апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001). Судова колегія вважає, що у даному судовому рішенні судом апеляційної інстанції надано достатньо обгрунтовані відповіді на аргументи скаржника та осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 234, 264, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденграунд" (за заявою про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 ) та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджестік" арбітражного керуючого Гонти О.А. (за заявою про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 ) на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2011 у справі № 62/56.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Ухвала Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 07.12.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Грек