ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа №907/137/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Скрипчук О.С.

Кордюк Г.Т.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» б/н та дати (вх.ЗАГС. №01-05/3088/20 від 30.10.2020)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2020 (суддя Андрейчук О.В.)

у справі № 907/137/20

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Рольф Компані 07», м. Ужгород

до відповідача 2 ОСОБА_1 , смт. Буди Харківської області

про солідарне стягнення 257002,36 грн.

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2020 у справі №907/137/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Рольф Компані 07» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму 245465,99 грн., в т.ч. 225000,00 грн. боргу за кредитом та 20465,99 грн. боргу за відсотками, а також 3681,99 грн. на відшкодування витрат на сплату судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2020 у даній справі скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати дане рішення в частині відмови у стягненні суми боргу з відповідачів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задоволити, в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2020 справу № 907/137/20 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Скрипчук О.С., Кордюк Г.Т.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 25.11.2020.

19.11.2020 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

25.11.2020 в судове засідання сторони явки повноважних представників не забезпечили, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Врахувавши те, що явка повноважних представників в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, відповідач-2 скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Рольф Компані 07» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу в розмірі 257002,36 грн (в тому числі з 225000,00 грн. боргу за кредитом, 5966,67 грн. боргу за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 20465,99 грн. боргу за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 5569,70 грн. пені), що виник внаслідок невиконання ТзОВ «Рольф Компані 07» Договору б/н від 07.05.2019.

Оскільки виконання відповідачем 1 зобов`язання за цим Договором забезпечено Договором поруки №POR294 від 25.04.2019, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , вимога про стягнення боргу заявлена банком до відповідачів солідарно. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530, 554, 610, 1054 Цивільного кодексу України, 196, 230-232 Господарського кодексу України.

Постановляючи оскаржене рішення місцевий господарський суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині 225000,00 грн. боргу за кредитом та 20465,99 грн. боргу за відсотками у вигляді щомісячної комісії, та стягнення 245465,99 грн. з ТзОВ «Рольф Компані 07» на користь позивача, однак, відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 5966,67 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, та 5569,70 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також позовної вимоги про солідарне стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення в оскарженій частині є незаконним та винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Так, скаржник вважає, що суд, вірно встановивши про виникнення між банком та ТзОВ «ВПБ Агро Альянс» (назву якого згодом змінено на ТзОВ «Рольф Компані 07») кредитних правовідносин та погодження ними умов кредитування, не мав підстав відмовляти у заявленій вимозі банку щодо стягнення 5966,67 грн. прострочених відсотків з відповідача-1 згідно з п.1.6. Анкети-Заяви. Також скаржник зазначає, що згідно з п.3.2.8.10.3 Умов та правил надання послуг «КУБ» нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язання здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконане клієнтом, таким чином існуючий борг відповідача-1 за прострочення погашення заборгованості за кредитом в обумовлені строки має бути стягнуто з відповідача-1 в судовому порядку в повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості з поручителя апелянт вважає, що в договорі поруки відображено усі істотні умови кредитування - такі ж, що і передбачені Анкетою-Заявою, укладеною відповідачем-1, зокрема, сума наданого кредиту, розмір відсотків, комісії, пені, отже, позовна вимога про стягнення з поручителя заборгованості є обґрунтованою та такою, що підтверджується матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у договорі поруки не визначено, за якою конкретно угодою про приєднання надається порука. Відповідач-2 звертає увагу, що долучена позивачем до матеріалів справи Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» складена лише 06.05.2019 та підписана відповідачем-1 07.05.2019, в той час як договір поруки №POR294 містить дату складання та підписання позивачем - 25.04.2019. Оскільки договір поруки є похідним та таким, що забезпечує виконання поручителем основного зобов`язання, його не може бути укладено раніше основного зобов`язання. Тобто укладення між позивачем та відповідачем-2 договору поруки 25.04.2019 за відсутності факту укладення до цього моменту кредитного договору між позивачем та відповідачем-1 є неможливим. Також дія договору поруки не могла розповсюджуватись на забезпечення правочинів, що будуть укладатись позивачем та відповідачем-1 в майбутньому, оскільки в силу вимог цивільного закону порукою може забезпечуватись лише реальне та дійсне зобов`язання. Крім того, відповідач-2 зазначає, що в договорі поруки відсутні дані стосовно досягнення сторонами згоди про підписання договору за допомогою електронно-цифрового підпису, відсутні узгоджені зразки аналогу власноручного підпису відповідача-2 як того вимагають приписи ст.207 ЦК України, ст. 181 ГК України, Закону України «Про електронно-цифровий підпис», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що електронний ключ відповідача-2 створений лише 07.05.2019 о 09:47:47 та вже 09:48:27 цього ж дня підписаний договір поруки, що підтверджує об`єктивну неможливість ознайомлення поручителя з умовами договору поруки. Відтак, відповідач-2 вважає, що обґрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення боргу за кредитом не підтверджено належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПБ Агро-Альянс», назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Рольф Компані 07», через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», відповідно до якої клієнт приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщено на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк».

Пунктами 1.1.-1.5. заяви обумовлено істотні умови кредитного договору: вид кредиту - строковий; розмір кредиту - 300000,00 грн; строк кредиту - 12 місяців з дати видачі коштів; проценти за користування кредитом перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту); порядок погашення заборгованості за кредитом - згідно з графіком (додаток №1 до заяви).

Пунктом 1.6. заяви сторони погодили, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у пункті 1.5. цієї заяви клієнт додатково до процентів, вказаних в пункті 1.4. цієї заяви, сплачує банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості (48% річних) та неустойку в розмірі і згідно з розділом 3.2.8. умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з випискою по рахунку ТзОВ ВПБ «Агро-Альянс» № НОМЕР_1 за період з 07.05.2019 по 04.02.2020 позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 300 000,00 грн.

За доводами позивача, відповідач-1 не дотримав взятих на себе зобов`язань з повернення наданих банком кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом в порядку та строк, встановлений графіком - додатком №1 до заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ», внаслідок чого станом на 10.12.2019 заборгованість відповідача-1 за становить 257002,36 грн. та складається з: 225000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5966,67 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно з пунктами 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов; 20465,99 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов; 5569,70 грн. - пені, нарахованої згідно з п. 3.2.8.10.1. Умов.

Також між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (відповідачем-2) було укладено Договір поруки №POR294 від 24.04.2019, предметом якого є надання поруки за виконання зобов`язань відповідача-1 за угодами приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (далі - угода 1)».

Згідно із п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з цим пунктом поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Враховуючи те, що відповідач-1 належним чином не виконував свого обов`язку щодо повернення кредиту відповідно до умов договору позивач звернувся до суду із вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Апелянт вважає законним та не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитом у сумі 225000,00 грн. та заборгованості за відсотками, у вигляді щомісячної комісії в сумі 20465,99 грн., відтак в цій частині перегляд справи судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову у стягненні 5966,67 грн. прострочених відсотків та 5569,70 грн. пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.6. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 06.05.2019 сторони передбачили сплату неустойки в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з пунктами 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.3. наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно з графіком, визначених в заяві та тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими. При порушенні клієнтом будь - якого грошового зобов`язання клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у заяві. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку, передбаченого пунктом 3.2.8.3.1, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд першої інстанції вірно встановив, що підписана 07.05.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Рольф Компані 07» за допомогою ЕЦП (електронного цифрового підпису) заява про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» не містить даних про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначеного її розміру.

Витяг з умов та правил надання послуги «КУБ», розміщений на сайті Приват Банку рb.ua, на який позивач посилається як на невід`ємну частину заяви від 07.05.2019 - не містить підтверджень, що саме з умовами цього витягу був ознайомлений, розумів та погодився позичальник, підписуючи електронним цифровим підписом заяву про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем-1 кредитних коштів взагалі містили умови щодо розміру, порядку нарахування та сплати додаткових відсотків на прострочену заборгованість, пені.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків у вигляді щомісячної комісії, пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 17.07.2020 у справі № 910/8189/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 5966,67 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочену заборгованість та 5569,70 грн. пені.

Щодо доводів скаржника про безпідставну відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як солідарного боржника слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька особі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення цивільного законодавства про зобов`язання та про договори.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести наступні: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із частиною другою статті 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а частиною другою статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника: хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із частиною першою статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі (зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 530/1450/16-ц).

Отже, при наданні відповідної оцінки змісту договору поруки слід враховувати конкретні обставини справи та встановити наявність чи відсутність ознак, які б вказували на те, яке саме зобов`язання забезпечене порукою, в якому обсязі та на яких умовах.

Відповідно до умов договору поруки №POR294 ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за невиконання ТзОВ «ВПБ Агро-Альянс», зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (Угода-1) по сплаті а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно з п.3.2.8.3.2 Угоди-1 - перші 6 місяців, 1,8 відсотка в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6 відсотка від початкового розміру кредиту; за період користування кредитом згідно з п.3.2.8.3.3. Угоди 1 4,0 відсотки в місяць від початкового розміру кредиту; б) кредиту в розмірі 300 000 грн.

Апелянт, цитуючи наведені умови, наголошує, що в договорі поруки відображено всі істотні умови кредитування - сума наданого кредиту, розмір відсотків, комісії, пені.

Разом з тим, із тексту договору поруки не вбачається, що порукою забезпечується саме договір «Кредит КУБ» від 07.05.2019, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рольф Компані 07», який складається з анкети-заяви про приєднання та Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» http://privatbank.ua.

Таким чином договір поруки не містить реквізитів основного договору. Натомість у ньому вжито нечітке формулювання у множині: «за угодами приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (далі - угода 1)» - тобто, не визначено, за якою конкретно угодою про приєднання надається порука, окрім того, не вказано поточний рахунок, на який надається послуга кредитний ліміт. Отже, фактично визначено лише особу (Товариство з обмеженою відповідальністю «Рольф Компані 07»), первинні зобов`язання якої забезпечені порукою. Тому такий договір не може бути визнаний належною правовою підставою для стягнення коштів із поручителя - зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, у постановах від 31.07.2019 у справі №922/2913/18, від 12.03.2020 у справі №902/447/19.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи об`єктивну неможливість ідентифікувати, які саме зобов`язання та за яким первинним кредитним правочином забезпечені договором поруки №POR294 від 07.05.2020 та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди відповідачем-2 на забезпечення виконання саме зобов`язань за договором «Кредит КУБ» від 07.05.2019, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача до ОСОБА_1 - щодо солідарного стягнення, не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що судове засідання відбулось за відсутності учасників справи у відповідності до положень ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення постанови у цій справі є дата складення повного судового рішення.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (вх.ЗАГС. №01-05/3088/20 від 30.10.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2020 у справі 907/137/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи №907/137/20 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Кордюк Г.Т.