ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа№ 910/5437/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року

у справі №910/5437/20 (суддя Усатенко І.В.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 191 227,12 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2020 році Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 191 227,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення, що призвело до недостачі вугілля, вартість якого позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" суму збитків у розмірі 191 227 грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 2868 грн. 41 коп.

Приймаючи зазначене рішення місцевий господарський суд виходив з того, що позивач довів факт недостачі вантажу, який перевозився у відповідних вагонах та наявності в діях відповідача усіх елементів складу господарського правопорушення; відповідач не спростував надані позивачем докази та не довів суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника; розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати відповідно до Правил перевезення вантажів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, шо рішення суду першої інстанції прийнято з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є недоведеними.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, тобто суди першої та апеляційної інстанцій повинні керуватись правовими висновками Верховного Суду та привести свою практику у відповідність до цих висновків, а не до постанов пленуму ВГСУ. Також скаржником зазначено, що місцевим господарським судом не застосовано ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць та п. 27 Правил Видачі вантажів, що підлягали застосуванню у спірних взаємовідносинах. Скаржник також зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги ст. 130 та ст. 133 Статуту залізниць України. Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що порушення залізницею такого зобов`язання потягло виникнення збитків у майновій сфері позивача, а також наявність в діях (бездіяльності) відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1 149 грн. 62 коп.

16.10.2020 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та доказами надсилання копії апеляційної скарги позивачу у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року відкрито апеляційне провадження з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до залізничних накладних № 52269982 від 27.10.2019 (а.с. 5), №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019 (а.с. 7, 8), №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019 (а.с.10, 11), №522276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019 (а.с. №14, 15), №52269990 від 27.10.2019 (а.с. 16), 52265261 від 27.10.19 (а.с. 18-19), №52253184 від 26.10.19 (а.с. 21-22), №52140712 від 20.10.19 (а.с. 25-26), №52582343 від 15.11.2019 (а.с. 29-30), №52529187 від 12.11.2019 (а.с. 33-34), згідно з якими вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Відповідно до вказаних накладних було завантажено:

- за залізничною накладною № 52269990 від 27.10.2019 у вагонах: № 59724849 маса вантажу - 69500 кг., № 63245815 маса вантажу - 69800 кг, № 63161376 маса вантажу - 69400 кг., № 64049836 маса вантажу - 69700 кг., № 54786157 маса вантажу - 69500 кг., № 52797578 маса вантажу - 68500 кг.

- за залізничною накладною № 52265261 від 27.10.2019 у вагоні № 60519071 маса вантажу - 69700 кг., № 60725736 маса вантажу - 69500 кг., № 53748257 маса вантажу - 70400 кг., № 56176514 маса вантажу - 68600 кг, № 63243679 маса вантажу - 69600 кг.

- за залізничною накладною № 52253184 від 26.10.2019 у вагоні № 63379408 маса вантажу - 68600 кг., № 56090160 маса вантажу - 68700 кг., № 54782701 маса вантажу - 68900 кг., № 59411868 маса вантажу - 68600 кг, № 54779061 маса вантажу - 68500 кг., № 53424966 маса вантажу - 67600 кг., № 56151079 маса вантажу - 67600 кг., № 52584505 маса вантажу - 68700кг., № 53528683 маса вантажу - 67600 кг.

- за залізничною накладною № 52140712 від 20.10.2019 у вагоні № 61868980 маса вантажу - 69700 кг., № 62671870 маса вантажу - 70000 кг., № 53419826 маса вантажу - 69700 кг., № 53504718 маса вантажу - 68900 кг, № 56423973 маса вантажу - 68600 кг., № 59440024 маса вантажу - 69700 кг.

- за залізничною накладною № 52582343 від 15.11.2019 у вагоні № 67758789 маса вантажу - 70400 кг., № 56994783 маса вантажу - 70700 кг.., № 68353408 маса вантажу - 70600 кг., № 56995434 маса вантажу - 70600 кг, № 56871627 маса вантажу - 70900 кг.

- за залізничною накладною № 52529187 від 12.11.2019 у вагоні № 59411876 маса вантажу - 68700 кг., № 64054166 маса вантажу - 69000 кг.., № 62610381 маса вантажу - 68500 кг., № 56738230 маса вантажу - 69800 кг., № 62522032 маса вантажу - 69000 кг., № 53515748 маса вантажу - 67600 кг.

З вказаних залізничних накладних вбачається, що відповідач прийняв у ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язався доставити його на станції Бурштин Львівської залізниці - одержувач Бурштинська ТЕС AT «ДТЕК Західенерго» та АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

На накладних директором та головним бухгалтером зазначено, що право пред`явлення позовних вимог до ПАТ "Українська залізниця" передається ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ". (а.с. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 16, 18, 19, 21, 22, 25, 26, 29, 30, 33, 34).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення згідно вказаних залізничних накладних, у зв`язку з чим вагони №№ 63486732, 53501714, 56237050, 63524987, 59724849, 63243679, 56090160, 61868980, 67758789, 62610381 з вантажем (вугілля кам`яне) прибули з недостачею, про що на станціях Покровськ Донецької залізниці, Знам`янка Одеської залізниці та Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №388103/172 від 01 листопада 2019 року (а.с. 4), №388103/174 від 02 листопада 2019 року (а.с. 6), №388103/177 від 02 листопада 2019 року (а.с. 9), №388103/178 від 02 листопада 2019 року (а.с. 12), №388103/179 від 02 листопада 2019 року (а.с. 15), №388103/180 від 02 листопада 2019 року (а.с. 17), №450003/332/181 від 29 жовтня 2019 року (а.с. 20), №482004/451 від 26 жовтня 2019 року (а.с. 24), 410006/208/199 від 21 листопада 2019 року (а.с. 28), №388103/208 від 29 листопада 2019 року (а.с. 32).

Посилаючись на те, що АТ "Укрзалізниця" зобов`язане відшкодувати ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вартість недостачі вантажу у сумі 191 227,12 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту залізниць України поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Абзацом 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.

За приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, ст. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Пунктом 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з комерційним актом №388103/172 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63486732 виявилось нетто - 60 750 кг, що менше вантажного документу на 8750 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 4).

Згідно з комерційним актом №388103/174 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53501714 виявилось нетто - 57 950 кг, що менше вантажного документу на 10 650 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 6).

Згідно з комерційним актом №388103/177 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56237050 виявилось нетто - 58 600 кг, що менше вантажного документу на 10 100 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 9).

Згідно з комерційним актом №388103/178 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63524987 виявилось нетто - 59 650 кг, що менше вантажного документу на 10 250 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 12).

Згідно з комерційним актом №388103/179 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №59724849 виявилось нетто - 58 350 кг, що менше вантажного документу на 11 150 кг, Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 15).

Згідно з комерційним актом №388103/180 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63243679 виявилось нетто - 54 000 кг, що менше вантажного документу на 15 600 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 17).

Згідно з комерційним актом №450003/332/181 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56090160 виявилось нетто - 58 100 кг, що менше вантажного документу на 10 600 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 20).

Згідно з комерційним актом №482004/451 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №61868980 виявилось нетто - 69 450 кг, що менше вантажного документу на 250 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 24).

Згідно з комерційним актом №410006/208/199 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №67758789 виявилось нетто - 59 950 кг, що менше вантажного документу на 10 450 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 28).

Згідно з комерційним актом №388103/208 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62610381 виявилось нетто - 65 300 кг, що менше вантажного документу на 3 200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає. (а.с. 32).

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних № 52269982 від 27.10.2019, №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №522276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №52269990 від 27.10.2019, 52265261 від 27.10.19, №52253184 від 26.10.19, №52140712 від 20.10.19, №52582343 від 15.11.2019, №52529187 від 12.11.2019, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№ 63486732, 53501714, 56237050, 63524987, 59724849, 63243679, 56090160, 61868980, 67758789, 62610381.

При цьому, доказів заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту оскарження їх з боку останніх відсутні.

Також, колегія суддів зазначає, як вірно відмічено місцевим господарським судом, жодний з комерційних актів не містить вказівки на те, що вантаж є "вологим", а отже твердження апелянта на вказану обставину є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про вартість вугільної продукції №11/453 від 3103.2019 року (а.с. 23), №11/452 від 31.03.2020 року (а.с. 27), №11/496 від 03.04.2020 року (а.с. 31), №11/454 від 31.03.2020 року (а.с. 35).

Відповідно до вказаних вище довідок вбачається, що вартість 1 тони вугілля кам`яного за накладними №№ 52269982, 52276060, 52269990- 2370, 65 грн. з ПДВ, 52273463, 52254184 - 2266,93 грн. з ПДВ, 52225273 - 1904,95 грн. з ПДВ, 52582343 - 1801,94 грн. з ПДВ, 52531076 - 1967,44 грн. з ПДВ.

Враховуючи положення ч.2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст.115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Позивачем також правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до п. 27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах, у зв`язку з чим загальна вартість недостачі вантажу (збитків) становить 191 227,12 грн.

У свою чергу, контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів, що підтверджують заперечення щодо здійсненого позивачем розрахунку завданих збитків, відповідачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, при визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №916/4345/14.

Наведеним повністю спростовуються доводи апелянта щодо неправильного визначення позивачем розміру збитків, у зв`язку з чим вони відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі на позивача покладений обов`язок доведення розміру вартості саме втраченого вантажу, а не всього вантажу, який був відправлений. Розмір збитків, враховуючи положення ст.225 ГК України та ст.115 Статуту залізниць України, є підтвердженим відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, а також те, що судом встановлено факт незбереження відповідачем прийнятого до перевезення вантажу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу у сумі 191 227,12 грн.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на залізничних накладних № 52269982 від 27.10.2019, №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №52276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №522276060 від 28.10.2019 та №52269982 від 27.10.2019, №52269990 від 27.10.2019, 52265261 від 27.10.19, №52253184 від 26.10.19, №52140712 від 20.10.19, №52582343 від 15.11.2019, №52529187 від 12.11.2019 міститься переуступний напис за підписами директора та головного бухгалтера, скріплений печаткою товариства, який свідчить про передачу права на пред`явлення позову позивачеві, тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту залізниць України.

Посилання апелянта на недоведеність позивачем понесення ним реальних збитків, зокрема, ненадання доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що у даній справі позивачем є вантажовідправник, відтак, збитки, завдані позивачеві, не залежать від оплати вантажу та полягають у самому факті нестачі вантажу.

За таких обставин, з огляду на заявлені предмет та підставу позову, колегія суддів вважає, що факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі.

Доводи апелянта з приводу не дотримання вимог ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до яких суди першої та апеляційної інстанцій повинні керуватись правовими висновками Верховного Суду та привести свою практику у відповідність до них, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи оскільки скаржником не зазначено, яку саме практику Верховного Суду не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а стягненню підлягає загальна вартість недостачі вантажу (збитків), яка становить 191 227,12 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів також звертає увагу, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду мітса Києва від 03.09.2020 у справі №910/5437/20 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року у справі №910/5437/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 у справі №910/5437/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5437/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз