ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2918/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АЛЬФА-ГАРАНТ" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ" про стягнення 20999,50грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «АЛЬФА-ГАРАНТ» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ» про стягнення 20999,50грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «АЛЬФА-ГАРАНТ» посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ» умов укладеного між сторонами договору поставки №250-п-9 від 01.10.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2020р. відкрито провадження у справі №916/2918/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.11.2020р. о 12:15.

В судовому засіданні від 03.11.2020р. було оголошено перерву на 19.11.2020р. о 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 19.11.2020р. було оголошено перерву на 08.12.2020р. о 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

08.12.2020р. за вх.суду№32747/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відмовляє у його задоволенні, оскільки не підтверджене належними доказами неможливості прибуття представника позивача у судове засідання.

У судове засідання від 08.12.2020р. представники сторін не з`явилися.

У судовому засіданні від 08.12.2020р. було винесено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/2918/20.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.10.2019р. між Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "АЛЬФА-ГАРАНТ" (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ" (відповідач, Покупець) було укладено договір поставки №250-п-19 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується відвантажити у власність Покупця продукцію - цеглу керамічну, газобетон та інші будівельні матеріали, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором (п.1.1. договору).

Відповідно до розділу 4 договору ціна товару договірна та враховує ПДВ. При зміні ціни на газ, електроенергію, ГСМ, погоджені ціни підлягають перегляду, що відображуються у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною договору. Раніше сплачена продукція відвантажується по цінам на момент сплати. Вартість та перелік товару вказуються у видаткових накладних. Загальна сума договору складається з сум видаткових документів на фактично поставлений товар протягом дії договору.

Пунктом 5.1. договорі сторони встановили, що попередня оплата здійснюється Покупцем у розмірі 100% вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно п.9.1. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019р., але до моменту повного та належного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення строку дії договору не має письмових претензій то договір автоматично пролонгується на рік.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, він відвантажив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними №5970 від 06.04.2020р., №4946 від 01.04.2020р., №5967 від 03.04.2020р., №5968 від 0304.2020р., №5969 від 06.04.2020р.№5971 від 08.04.2020р., відомостями про вантаж та товарно-транспортними накладними. Станом на 01.05.2020р. за відповідачем рахувалася заборгованість за отриманий товар у сумі 56044,48грн., що було зафіксовано в акті звірки розрахунків за квітень 2020р.

Позивач вказує, що 06.07.2020р. він на адресу відповідача поштою та на його електронну адресу направив претензію з вимогою сплатити заборгованість, але відповіді не отримав. Однак відповідач частково сплатив заборгованість за отриманий товар, а саме 07.07.2020р. на суму 28050,00грн., 21.07.2020р. на суму 4900,00грн. та 10.08.2020р. на суму 2094,98грн. Таким чином, станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача складає 20999,50грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 20999,50грн. заборгованості за поставлений за договором поставки №250-п-19 від 01.10.2019р. товар.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №250-п-19 відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу цеглу керамічну, газобетон та інші будівельні матеріали, а відповідач зобов`язався сплатити вартість поставленого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, на підставі видаткових накладних №5970 від 06.04.2020р., №4946 від 01.04.2020р., №5967 від 03.04.2020р., №5968 від 0304.2020р., №5969 від 06.04.2020р.№5971 від 08.04.2020р., відомостей про вантаж та товарно-транспортних накладних відповідачу був поставлений товар.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, відповідач за отриманий товар не розрахувався.

З метою досудового вирішення спору, 06.07.2020р. позивач на адресу відповідача поштою та на його електронну адресу направив претензію з вимогою сплатити заборгованість, але відповіді не отримав.

Однак відповідач частково сплатив заборгованість за отриманий товар, а саме 07.07.2020р. на суму 28050,00грн., 21.07.2020р. на суму 4900,00грн. та 10.08.2020р. на суму 2094,98грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень №1084 від 07.07.2020р. на суму 28050,00грн.№1108 від 21.07.2020р. на суму 4900,00грн., №1121 від 10.08.2020р. на суму 2094,98грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів оплати залишку вартості отриманого товару не надав, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 20999,50грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АЛЬФА-ГАРАНТ" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ" про стягнення 20999,50грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. покладаються на відповідача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00грн.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження наданих послуг адвокатом надані копії наступних документів: договір про надання правової допомоги у господарських справах №5-Ю/20 від 01.07.2020р., акт прийняття-передачі наданих правових послуг від 02.11.2020р., видатковий касовий ордер від 08.10.2020р. на суму 7000,00грн.

Відповідно до ч.6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 24.01.2019р. по справі №910/15944/17 зауважив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.10.2019р. по справі №905/1795/18).

Суд зазначає, що оцінка дій, що полягали у усній консультації, складанні претензії та позовної заяви та представництво у двох судових засіданнях не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Суд, розглянувши матеріали справи, ціну позову, малозначність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АЛЬФА-ГАРАНТ" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ" про стягнення 20999,50грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ІНВЕСТИЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ" (65088, м. Одеса, вул. О. Невського, 68, кв.1., ) на користь Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АЛЬФА-ГАРАНТ" (67806, Одеська область, Овідіопольський район, вул. Базова, 7, ) 20999,50грн. основного боргу, 2102,00грн. судового збору, 2000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 14 грудня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова