ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 справа №914/1493/20

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації»

до відповідача: Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного концерну «Укроборонпром»

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА»

про: визнання незаконними та скасування рішень,

Представники

позивача: Прилуцька Н.М.;

відповідача: Кузів Ю.В.;

третьої особи 1: не з`явився;

третьої особи 2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» про визнання незаконними та скасування рішень.

Одночасно із позовною заявою, 22.06.2020р. до Господарського суду Львівської області позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1589/20.

24.06.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» про забезпечення позову (вх.№1589/20 від 22.06.2020р.) призначити до розгляду в судовому засіданні на 02.07.2020р.; викликати представників сторін у судове засідання.

26.06.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява про вступ у справу як представника, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№20676/20.

02.07.2020р. відповідачем подано до суду письмові пояснення (в порядку ч.3 ст.140 ГПК України), які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№21029/20.

Крім того, 02.07.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення до заяви про забезпечення позову, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№21015/20.

У судове засідання 02.07.2020р. сторони забезпечили участь повноважних представників.

02.07.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою ухвалив: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» про забезпечення позову (вх.№1589/20 від 22.06.2020р.) задовольнити повністю; вжити заходів до забезпечення позову, а саме: заборонити Державному підприємству «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (місцезнаходження: 79040, Львівська обл., місто Львів, вул. Авіаційна, будинок 3; ідентифікаційний код: 07684556) укладати договір поставки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (місцезнаходження: 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Грязнова, будинок 4-А; ідентифікаційний код: 24510970) щодо поставки Платформи гіроскопічна інерційна ПГИ-2 6Д2.564.001 виробу 705-6, код за ДК021:2015 - 35641000-9 (Структурні та механічні запасні частини для військового аерокосмічного обладнання) до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Також, 02.07.2020р. на електронну адресу Господарського суду Львівської області надійшла сканкопія заяви про залучення у справу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Підписантом такої заяви зазначено директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» - Гусак С.О.

Оскільки, така заява не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлень, судом не надано оцінку сканкопії заяви про залучення у справу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яка надійшло на електронну адресу суду.

Разом з тим, після надходження до суду позовної заяви, 26.06.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 15.07.2020р.

13.07.2020р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» надійшла заява про залучення у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1622/20р.

На виконання наказу в.о. голови суду №27 від 13.07.2020р. «Про тимчасові заходи попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19», в період з 14.07.2020р. по 15.07.2020р. проведено санітарну дезінфекцію приміщення Господарського суду Львівської області.

У зв`язку із вищевикладеним, призначене на 15.07.2020р. підготовче засідання у цій справі не відбулося.

Враховуючи наведене, 16.07.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив підготовче засідання призначити на 19.08.2020р.

17.07.2020р. відповідачем подано до суду відзив на позов, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№21991/20.

22.07.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов лист про намір взяти участь у підготовчому засіданні, а також клопотання про витребування доказів по справі, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№22328/20 та вх.№22966/20 відповідно.

29.07.2020р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та витребування документів, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1761/20

У підготовчому засіданні 19.08.2020р. сторони забезпечили участь повноважних представників. При цьому, 19.08.2020р. позивачем подано до суду заяву про зміну підстав позову, а також заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1951/20 та вх.№24714/20 відповідно.

19.08.2020р. Господарський суд постановив ухвалу у цій справі, якою, зокрема, ухвалив: у задоволенні клопотання Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» про витребування доказів по справі №07-08/1559 від 15.07.2020р. (вх.№22966/20 від 29.07.2020р.) відмовити; клопотання Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та витребування документів №07-08/1558 від 15.07.2020р. (вх.№1761/20 від 29.07.2020р.) в частині залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного концерну «Укроборонпром» задовольнити; залучити до участі у справі Державний концерн «Укроборонпром» в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» про залучення у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача б/н від 01.07.2020р. (вх.№1622/20 від 13.07.2020р.) задовольнити; залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; зобов`язати сторін надіслати (надати) Державному концерну «Укроборонпром» та Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» копії поданих до суду заяв по суті справи з долученими до них документами, докази надіслання (надання) подати суду для долучення до матеріалів справи; відкласти підготовче засідання на 02.09.2020р.; явку представників учасників справи у підготовче засідання визнати обов`язковою.

Разом з тим, у вищевказаній ухвалі від 19.08.2020р. зазначено про те, що судом не надано оцінки заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» про залучення до участі у розгляді заяви про забезпечення позову в рамках цієї справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача під час розгляду заяви про забезпечення позову, примірник якої подано до суду разом із заявою (вх.№1622/20 від 13.07.2020р.), оскільки вищевказана заява надійшла на адресу суду 13.07.2020р., а отже, після судового засідання, яке відбулося 02.07.2020р. та в якому судом було розглянуто заяву позивача про забезпечення позову та постановлено відповідну ухвалу у цій справі.

01.09.2020р. на електронну адресу суду від третьої особи 2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та письмові пояснення, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25613/20 та вх.№25615/20 відповідно.

У підготовче засідання 02.09.2020р. з`явився представник позивача. Відповідач та треті особи участі повноважних представників у зазначеному підготовчому засіданні не забезпечили. При цьому, 02.09.2020р. на електронну та поштову адреси суду від третьої особи 1 та відповідача відповідно, надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25640/20 та вх.№25721/20 відповідно.

02.09.2020р. Господарський суд постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої, ухвалив: прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» про зміну підстав позову (вх.№1951/20 від 19.08.2020р.); поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» строк для подання доказів; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№24714/20) задовольнити; відкласти підготовче засідання на 16.09.2020р.; явку представників учасників справи у підготовче засідання визнати обов`язковою.

09.09.2020р. на адресу суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення та клопотання про відкладення розгляду справи, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26224/20 та вх.№26234/20 відповідно.

14.09.2020р. на адресу суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26648/20.

Враховуючи те, що у зв`язку із відпусткою судді Король М.Р., відкладене на 16.09.2020р. підготовче засідання у цій справі не відбулося, 21.09.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив: підготовче засідання призначити на 30.09.2020р.; явку представників учасників справи у підготовче засідання визнати обов`язковою.

23.09.2020р. через систему «Електронний суд» від третьої особи 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№27715/20.

У підготовче засідання 30.09.2020р. учасники справи участь повноважних представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою від 30.09.2020р. відкладено підготовче засідання на 15.10.2020р.

Крім того, ухвалами від 01.10.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав учасників справи та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у цій справі.

Також, 01.10.2020р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№28483/20.

07.10.2020р., за результатами розгляду апеляційної скарги третьої особи 2 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.07.2020 у справі № 914/1493/20, якою, як зазначено вище, вжито заходів до забезпечення позову, Західний апеляційний господарський суд постановив вищевказану ухвалу скасувати та у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

08.10.2020р. на електронну адресу суду від третьої особи 1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№29254/20.

09.10.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, якою, зокрема, ухвалив: заяву Державного концерну «Укроборонпром» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задовольнити; забезпечити участь представника Державного концерну «Укроборонпром» в підготовчому засіданні у справі №914/1493/20, відкладеному на 15.10.2020р. о 16:45год., в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon».

У підготовче засідання 15.10.2020р. з`явилися представники сторін та третьої особи 2. Третя особа 1 з технічний причин не змогла прийняти участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon».

Протокольною ухвалою від 15.10.2020р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання на 03.11.2020р.

Крім того, ухвалою від 15.10.2020р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав третю особу 1 у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

16.10.2020р. відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№29947/20.

У підготовче засідання 03.11.2020р. учасники справи забезпечили участь повноважних представників. При цьому, представники учасників справи у вищевказаному підготовчому засіданні не заперечили щодо переходу до розгляду спору по суті.

03.11.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої, ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 03.11.2020р. о 12:40год.

У судовому засіданні 03.11.2020р. з розгляду спору по суті, в якому сторони забезпечили участь повноважних представників, оголошено перерву до 25.11.2020р.

17.11.2020р. через систему «Електронний суд» від третьої особи 1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№33049/20.

18.11.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, якою, зокрема, ухвалив: заяву Державного концерну «Укроборонпром» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнити; судове засідання з розгляду спору по суті у справі №914/1493/20 провести 25.11.2020р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Солом`янському районному суду міста Києва.

У судове засідання 25.11.2020р. з розгляду спору по суті з`явилися представники сторін. Треті особи участь повноважних представників у вищевказаному судовому засіданні з розгляду спору по суті не забезпечили.

Водночас, суд звертає увагу, що, незважаючи на те, що, відповідно до ухвали від 18.11.2020р. у цій справі, заяву третьої особи 1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та через програму бронювання системи відеоконференцзв`язку Господарським судом Львівської області заброньовано майданчик для проведення відеоконференцзв`язку в Солом`янському районному суді міста Києва, проте, провести 25.11.2020р. судове засідання з розгляду спору по суті у цій справі в режимі відеоконференції із вищевказаним судом не вдалося з огляду на неможливість встановити зв`язок із таким майданчиком.

Також, суд зазначає, що 25.11.2020р. на електронну адресу Господарського суду Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. Підписантом вищевказаного клопотання зазначено представника третьої особи 2 - Жиравецького Т.М .

Суд звертає увагу, що учасники справи вправі подавати процесуальні документи (заяви, клопотання, скарги, відзиви тощо), в тому числі клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема, але не виключно, шляхом надіслання таких на електронну адресу суду. Водночас, такі документи слід надсилати з урахуванням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». На необхідність дотримання вимог вищевказаних законів при надсиланні документів на електронну адресу суду вказує також і Верховний Суд в ухвалах від 18.05.2020р. у справі №917/1369/17, від 14.05.2020р. у справі №910/32643/15, від 12.05.2020р. у справі №908/1083/19, від 07.05.2020р. у справі №922/2283/19.

Так, в розумінні ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Частина 4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачає, що саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону.

Відтак, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), які подаються до суду шляхом їх направлення на електронну адресу суду, долучаються до матеріалів справи та розглядаються судом у разі їх підписання уповноваженою особою з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису (до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 07.08.2020р. у справі №906/674/17, текст якої розміщено за наступною веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/Review/90827145).

Враховуючи наведене, судом не надано оцінку сканкопії вищевказаного клопотання, яке надійшло на електронну адресу суду, оскільки, таке клопотання не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення (аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 28.12.2019р. у справі №922/788/19, текст якої розміщено за наступною веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/Review/82426143).

Суд звертає увагу, що під час розгляду цієї справи враховано те, що, відповідно до редакції пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (чинної до 17.07.2020р.), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки, в тому числі щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020р. до 22.05.2020р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (з урахуванням внесених змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020р.), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено карантин з 22.05.2020р. по 31.07.2020р., із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, продовжено на всій території України дію карантину.

Разом з тим, 17.07.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020р., відповідно до положень якого, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Отже, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, в тому числі і строк для подання відзиву на позов, закінчилися 07.08.2020р.

Суд враховує, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленні законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

У ч.3 ст.2 ГПК України визначені як основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом (п.п.2 і 10 ч.3 зазначеної статті).

Беручи до уваги викладене, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на те, що зібрані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Оскільки норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Позиція позивача:

позивач зазначив, що 01.06.2020р. через електронну систему закупівель Prozorrо відбувся електронний аукціон із допорогової закупівлі, замовником якого є відповідач. Для участі у зазначених електронних торгах було подано Тендерні пропозиції від позивача та від третьої особи 1.

Відповідно до оголошених результатів проведеного аукціону за результатами оцінки поданих тендерних пропозицій позивач запропонував найменшу ціну. Однак, 04.06.2020р. відповідачем оприлюднено Рекомендацію щодо здійснення співпраці з позивачем, згідно із якою, співпраця із позивачем не рекомендована. Рекомендація надана на підставі висновку відділу економічної та інформаційної безпеки про результати перевірки постачальника від 03.06.2020р., у якому містяться відомості, які свідчать про можливість виникнення ризику фінансових, репутаційних та інших збитків в ході здійснення співпраці з вказаним контрагентом. Відповідно до Висновку про результати перевірки постачальника товарів, робіт та послуг (ТРП) позивача від 03.06.2020р. (надалі по тексту - «висновок від 03.06.2020р.»), який також опубліковано 04.06.2020р., співпраця з позивачем неможлива, оскільки містить іміджеві та репутаційні ризики, окрім цього, систематичні протермінування поставки товару та вірогідність арешту майна поставленого позивачем, містить фінансові ризики.

У результаті викладеного, позивача, як учасника аукціону, було дискваліфіковано.

У подальшому через електронну систему закупівель Prozorro розміщено рішення відповідальної особи №13 від 12.06.2020р., відповідно до якого переможцем торгів визнано третю особу 1.

Прийняття відповідальною особою відповідача вищевказаних рішень, на думку позивача, порушило принцип публічної закупівлі про недопущення дискримінації учасників та рівне ставлення до них з огляду на те, що тендерна пропозиція позивача повністю відповідала кваліфікаційним вимогам і підстав для дискваліфікації позивача не існувало.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконними та скасування зазначених рішень відповідальної особи відповідача.

Позиція відповідача:

відповідач проти позову заперечив, зокрема, зазначивши, що спірна закупівля не є публічною закупівлею, що проводилася від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру. Разом з тим, відповідні закупівлі здійснюються відповідачем на підставі та у відповідності до вимог наказу ДК «Укроборонпром» №333 від 29.11.2019р. «Про затвердження Порядку закупівель підприємствами Державного концерну «Укроборонпром», на виконання якого наказом директора юридичної особи відповідача (надалі по тексту - «Підприємство», «ДП «ЛДАРЗ»«) №5-од від 28.01.2020р. затверджено Порядок закупівель ДП «ЛДАРЗ».

При цьому, наказом директора юридичної особи відповідача №43-од від 20.05.2020р. затверджено Положення про перевірку постачальників на ДП «ЛДАРЗ», Додатком №2 до якого, однією з необхідних умов для визнання постачальника переможцем встановлено «відсутність випадків, коли в ході проведення слідчих дій відносно Постачальника проводилось вилучення поставлених ним на ДП «ЛДАРЗ» матеріальних цінностей. Наявність таких випадків може бути підставою для дискваліфікації».

Закупівля запасних частин у постачальника, якщо були випадки вилучення правоохоронними органами поставлених ТРП таким постачальником, є для ДП «ЛДАРЗ» ризиковою, оскільки може призвести до невиправданої втрати (тимчасово або безповоротно) фінансових ресурсів, втрати зазначених матеріальних засобів та призведе до зриву термінів виконання укладених Підприємством договорів. У зв`язку з цим, сформовані підрозділом безпеки кваліфікаційні критерії та висновок про результати перевірки постачальника, на думку відповідача, відповідають інтересам Підприємства і направлені на забезпечення максимальної ефективності господарської діяльності ДП «ЛДАРЗ», є правомірними та однаковими для всіх потенційних учасників торгів, не допускають обмежень конкуренції та дискримінації учасників торгів або інших суб`єктів підприємницької діяльності.

Водночас, позивачу було відомо, що в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 22.01.2018р., на ДП «ЛДАРЗ» проведені обшуки уповноваженими правоохоронними органами, в результаті яких вилучено майно, поставлене позивачем.

Враховуючи те, що висновком від 03.06.2020 р. відділу економічної та інформаційної безпеки Підприємства встановлено неможливість співпраці з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (надалі по тексту - «позивач», «ТОВ «КІВ АВІА»«), наявна вірогідність арешту майна поставленого ТОВ «КІВ АВІА» на Підприємство, а також те, що у результаті обшуків 20-26.12.2018р. і 21-22.08.2019р. на Підприємстві вилучено майно, яке було поставлено ТОВ «КІВ АВІА», з метою забезпечення максимальної ефективності господарської діяльності ДП «ЛДАРЗ», запобігання невиправданій втраті (тимчасово або безповоротно) фінансових ресурсів, втраті матеріальних засобів та зриву термінів виконання укладених ДП «ЛДАРЗ» договорів за Державним оборонним замовленням, на підставі чинних на Підприємстві нормативних актів, що вказані вище, Відповідальною особою та Підприємством було прийнято, на думку відповідача, правомірне рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача, поданої під час спірного електронного аукціону.

Із врахуванням наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позиція третьої особи 1:

Державний концерн «Укроборонпром» (надалі по тексту - «третя особа 1», «Концерн» проти позовних вимог заперечив повністю, стверджуючи, що відбір переможця ДП «ЛДАРЗ» здійснений правомірно, що також підтверджується рішенням Колегії Концерну, прийнятого за результатами розгляду звернення позивача до Колегії Концерну з розгляду скарг у сфері закупівель.

Водночас, третя особа 1 також зазначила, що відповідач, який є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та переданим в управління Державного концерну «Укроборонпром», а отже не є замовником у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того, третя особа 1 стверджує, що у Висновку про результати перевірки постачальника товарів, робіт та послуг (ТРП) - ТОВ «КІВ АВІА» правомірно зазначено про наявність ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та арешт майна, що вірно вказує на можливі іміджеві та репутаційні ризики, і вірогідність арешту майна, поставленого постачальником. При цьому, третя особа 1 звертає увагу, що позивача було дискваліфіковано також і на підставі неналежного виконання договорів - підстава, передбачена статтею 236 Господарського Кодексу України.

Позиція третьої особи 2:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (надалі по тексту - «третя особа 2», «ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА»«) проти позову заперечило повністю, також зазначивши, що спірна закупівля не підпадає під дію Закону України «Про публічні закупівлі», а тендерна пропозиція позивача не відповідала кваліфікаційним вимогам, в тому числі, визначеним у Додатку №2, відповідно до умов якого, окрім обв`язку учасників торгів надати певні документи, міститься вимога: «відсутність випадків, коли в ході проведення слідчих дій відносно Постачальника проводилось вилучення поставлених ним на ДП «ЛДАРЗ» матеріальних цінностей. Наявність таких випадків може бути підставою для дискваліфікації»; кожен постачальник/Переможець торгів проходить перевірку підрозділом безпеки ДП «ЛДАРЗ», і Замовник може відхилити пропозицію потенційного переможця конкурсу/Постачальника ТРП прямого визначення, якщо хоча б одна з умов перевірки підрозділом безпеки буде підтверджена.

При цьому, третя особа 2 звертає увагу на те, що таку умову для участі у спірній закупівлі як «відсутність випадків, коли в ході проведення слідчих дій відносно Постачальника проводилось вилучення поставлених ним на ДП «ЛДАРЗ» матеріальних цінностей. Наявність таких випадків може бути підставою для дискваліфікації» позивач до суду не оскаржував, разом з тим Концерн не приймав рішення про виключення/зміну вказаної умови з тендерної документації за спірною закупівлею, отже, така умова була чинною для всіх учасників торгів.

Відтак, з огляду на наявність, на думку третьої особи 2, випадків, коли поставлені позивачем на адресу відповідача товари вподальшому були вилучені правоохоронними органами, а також, з огляду на наявність відомостей щодо участі позивача у 32 кримінальних провадженнях, відхилення відповідачем пропозиції позивача є правомірним.

За результатами дослідження наданих учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд встановив таке:

01.06.2020р. через електронну систему закупівель Prozorrо відбувся електронний аукціон із допорогової закупівлі Платформа гіроскопічна інерційна ПГИ-2 6Д2.564.001 виробу 705-6, код за ДК021:2015 - 35641000-9 (Структурні та механічні запасні частини для військового аерокосмічного обладнання) (Ідентифікатор закупівлі: 11А-2020-05-19-005731-С), замовником якого є відповідач.

Для участі у зазначених електронних торгах було подано тендерні пропозиції від позивача та від третьої особи 2.

Відповідно до оголошених результатів проведеного аукціону за результатами оцінки поданих тендерних пропозицій позивач запропонував найменшу ціну. Однак, 04.06.2020р. відповідачем оприлюднено Рекомендацію щодо здійснення співпраці з позивачем, згідно із якою, співпраця із позивачем не рекомендована.

Рекомендація надана на підставі висновку відділу економічної та інформаційної безпеки про результати перевірки постачальника від 03.06.2020р., у якому містяться відомості, які свідчать про можливість виникнення ризику фінансових, репутаційних та інших збитків в ході здійснення співпраці з вказаним контрагентом.

Відповідно до Висновку про результати перевірки постачальника товарів, робіт та послуг (ТРП) позивача від 03.06.2020р., який також опубліковано 04.06.2020р., співпраця з позивачем неможлива, оскільки містить іміджеві та репутаційні ризики, окрім цього, систематичні протермінування поставки товару та вірогідність арешту майна поставленого позивачем, містить фінансові ризики.

Так, у вищевказаному висновку зазначено, що, станом на 03.06.2020р. наявні відомості в ЄДРСР щодо участі позивача у 32 кримінальних провадженнях, аналіз яких вказує на факти, які можуть створювати загрози діяльності та виконання позивачем зобов`язань за договором з відповідачем (наявні ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та арешт майна). Інші наявні судові провадження господарського характеру, учасником якого є позивач, не створюють вищевказаних загроз.

Крім того, у висновку від 03.06.2020р. також зазначено, що за даними служби постачання відповідача співпраця з позивачем відбувалася й раніше, заборгованість перед відповідачем зі сторони позивача відсутня. Проте, згідно даних служби реалізації контрактів, наявні факти порушення умов договору поставки, а саме, систематичне протермінування поставки товару позивачем.

Враховуючи викладене, у висновку від 03.06.2020р. зазначено, що співпраця з позивачем неможлива.

У результаті, учасника аукціону - ТОВ «КІВ АВІА» дискваліфіковано.

Вподальшому, через електронну систему закупівель Prozorro розміщено рішення відповідальної особи №13 від 12.06.2020р., відповідно до п.п.1-3 якого, переможцем торгів визначено ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» та прийнято рішення з обґрунтуванням: заключити договір з переможцем на підставі електронних торгів у системі Рrozorrо №5873376; висновок заступника директора підприємства з безпеки відповідача про результати перевірки постачальника ТРП - ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» «співпраця можлива за умов 100% оплати після поставки ТРП»; рекомендація уповноваженої особи за реалізацію АКП відповідача «співпраця можлива за умов 100% оплати після поставки ТРП».

З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано скаргу до Концерну. Проте, згідно відповіді Концерну №07-07/1310 від 22.06.2020р. на скаргу позивача на рішення про відхилення його пропозиції, така скарга є безпідставною та необґрунтованою, а тому підлягає відхиленню, а дії відповідача не порушують чинне законодавство та вчинені з дотриманням інших нормативно правових актів.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконними та скасування зазначених рішень відповідальної особи відповідача.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого:

як встановлено судом, 01.06.2020р. через електронну систему закупівель Prozorrо відбувся електронний аукціон із допорогової закупівлі Платформа гіроскопічна інерційна ПГИ-2 6Д2.564.001 виробу 705-6, код за ДК021:2015 - 35641000-9 (Структурні та механічні запасні частини для військового аерокосмічного обладнання) (Ідентифікатор закупівлі: 11А-2020-05-19-005731-С), замовником якого є відповідач.

За результатами оцінки поданих тендерних пропозицій позивач запропонував найменшу ціну, однак, вподальшому, внаслідок прийняття відповідальною особою рішення №13 від 12.06.2020р., згідно з яким, співпраця із позивачем не рекомендована, останнього було дискваліфіковано.

Позивач вважає, що рішення про його дискваліфікацію і як наслідок рішення про обрання переможцем торгів іншого, із двох учасників аукціону, прийняті всупереч вимогам, зокрема, але не виключно, Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про публічні закупівлі», суд зазначає наступне:

Закон України «Про публічні закупівлі» (надалі по тексту - «Закон») визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Поняття «замовники» наведено у п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі».

У практиці застосування закупівельного законодавства, гармонізованого із законодавством Європейського Союзу згідно з Угодою про асоціацію між Україною та ЄС, замовники умовно поділяються на «звичайних» та таких замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання.

Так, ч.4 ст.2 Закону встановлено категорії замовників, що використовуються у цьому законі:

1) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зазначені у п.1 ч.1 цієї статті;

2) органи соціального страхування, зазначені у п.2 ч.1 цієї статті;

3) підприємства, установи, організації, зазначені у п.3 ч.1 цієї статті;

4) юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті.

Категоризацію замовників, виокремлення органів соціального страхування в окрему категорію замовників, віднесення правоохоронних органів до категорії з органами державної влади та органами місцевого самоврядування запроваджено для чіткого та однозначного віднесення цих суб`єктів під дію Закону, а також для зручності користувачів електронної системи закупівель.

До замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать:

1. Органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади) та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад;

2. Пенсійний фонд України, цільові страхові фонди зі страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, медичного страхування та страхування на випадок безробіття (далі - органи соціального страхування).

3. Юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім зазначених вище) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:

- юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;

- органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;

- у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Тобто, замовником в розумінні Закону може бути юридична особа, яка забезпечує потреби держави або територіальної громади та у статутному капіталі якої державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, за умови, що така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі.

Як наголосив Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 905/1793/17, під час визначення приналежності юридичних осіб (підприємств, установ, організацій) та їх об`єднань до замовників в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 зазначеного Закону слід досліджувати обставини, які вказують на те, якими способами забезпечуються потреби держави чи територіальної громади.

Діяльність не є комерційною чи промисловою у разі, якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпечення певної державної потреби керуються іншими мотивами ніж прибутковість. Така діяльність не залежить від економічних ризиків і витрат на неї. Діяльність здійснюється на комерційній основі у випадках, коли потреби держави та територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку.

Отже, замовниками, у розумінні Закону, є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, у тому числі платників податків, які має забезпечити держава та які витрачають для здійснення придбання публічні фінанси.

При цьому, визначення замовників у сфері відбувається за наявності одночасно двох критеріїв:

1.Юридичні особи та/або суб`єкти господарювання мають здійснювати діяльність в одній або декількох окремих сферах господарювання.

2.Такі особи та/або суб`єкти відповідають хоча б одній з ознак:

1) органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування або іншим замовникам належить частка у статутному капіталі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи чи інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради юридичної особи та/або суб`єкта господарювання;

2) наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

У разі, якщо юридичні особи та/або суб`єкти господарювання здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, встановлених Законом, та одночасно відповідають хоча б одній з цих ознак, то такі суб`єкти є замовниками у сфері та мають здійснювати закупівлі з дотриманням вимог цього Закону.

У разі, якщо юридичні особи та/або суб`єкти господарювання здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, встановлених Законом, але не відповідають жодній з цих ознак, то такі суб`єкти не є замовниками у сфері господарювання, Закон до них не застосовується.

Із врахуванням наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до п.1 Статуту Концерну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №993 від 31.08.2011р., Концерн є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010р. «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» .

Згідно з п.17 Статуту Концерну, Концерн утворений з метою забезпечення ефективного функціонування та управління суб`єктами господарювання державного сектору економіки, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Учасники Концерну зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності. Учасники Концерну зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим Статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов`язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення (п. 13 Статуту Концерну).

Підприємства-учасники Концерну є державними комерційними підприємствами, заснованими на державній власності, та передані в управління Концерну.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Концерн є засновником відповідача; згідно Постанови КМУ №1221 від 29.12.2010р. «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром»», відповідач є державним підприємством, що включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Так, згідно відомостей, що містяться у Статуті відповідача та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником відповідача, що володіє 100% його частки є Концерн, засновником якого є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.1.1. Статуту відповідача, затвердженого наказом Концерну від 21.12.2018р. №432, відповідач є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Концерну. Регулювання, контроль та координація діяльності відповідача здійснюються Концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Пунктом 2.1. Статуту відповідача визначено, зокрема, що підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності.

Таким чином, враховуючи п.1.1., 2.1. Статуту відповідача, останній не належить до органу державної влади, місцевого самоврядування чи соціального страхування, здійснює свою діяльність на комерційній основі.

Отже, враховуючи те, що відповідач є комерційним підприємством, не являється розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування; Концерн є тільки суб`єктом управління відповідача, не є акціонерним товариством та не має відокремлених паїв, акцій чи часток.

Щодо наявності спеціальних або ексклюзивних прав у відповідача суд звертає увагу на таке:

згідно з абз.3 п.4 ч.1 ст.2 Закону, наявність спеціальних або ексклюзивних прав означає наявність прав, наданих у межах повноважень органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі будь-якого нормативно-правового акта та/або акта індивідуальної дії, що обмежують провадження діяльності у сферах, визначених цим Законом, однією чи кількома особами, що істотно впливає на здатність інших осіб провадити діяльність у зазначених сферах.

При цьому не вважаються спеціальними або ексклюзивними права, що надані за результатами конкурсів (тендерів, процедур закупівель), інформація про проведення яких разом з критеріями відбору попередньо оприлюднювалася та була наявна у публічному доступі, можливість участі у таких конкурсах (тендерах, процедурах закупівель) не була обмежена та якщо надання таких прав здійснювалося на основі об`єктивних критеріїв.

Із врахуванням наведеного, суд зазначає, що учасниками справи не подано та в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі, що відповідачу надавалось будь-які права будь-яким органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі нормативно-правового акта та/або акта індивідуальної дії, які б обмежували проведення діяльності у сферах, визначених Законом, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні спеціальні або ексклюзивні права, визначені цим Законом.

Із врахуванням наведеного, в тому числі, з огляду на те, що відповідач не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування та органом соціального страхування, пенсійним фондом; не є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування не мають голосів в органах управління відповідача та не мають права призначати своїх представників до їх складу; діяльність відповідача здійснюється на комерційній основі з метою отримання прибутку; не наділений спеціальними або ексклюзивними правами, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач належить до категорії замовників у розумінні Закону.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що положення Закону не поширюються на спірну закупівлю, а тому доводи позивача про те, що при проведенні процедури закупівлі було порушено вимоги Закону відхиляться судом як необґрунтовані та безпідставні.

Щодо порядку проведення спірного аукціону, суд зазначає наступне:

як вбачається з матеріалів справи, закупівля відповідачем товарів, робіт чи послуг (надалі по тексту - «ТРП»), в тому числі і спірна закупівля, здійснюється на підставі та у відповідності до Порядку закупівель підприємствами Державного концерну «Укроборонпром», затвердженого наказом генерального директора ДК «Укроборонпром» №333 від 29.11.2019р. (надалі по тексту - «Порядок №333») та Порядку закупівель ДП «ЛДАРЗ», затвердженого наказом директора підприємства №5-од від 28.01.2020р. (надалі по тексту - «Порядок №5-од»).

Так, відповідно до положень вищевказаних Порядків №333 та №5-од, в тендерній документації Підприємством мають обов`язково бути вказані кваліфікаційні критерії до постачальника ТРП.

Відповідно до Порядку №5-од, перелік кваліфікаційних критеріїв на Підприємстві формує підрозділ безпеки. Кваліфікаційні критерії мають на меті проведення закупівлі з максимальною економічною та фінансовою ефективністю, в тому числі недопущення зриву виконання Підприємством укладених контрактів внаслідок несвоєчасного, сумнівного та іншого ризикового постачання ТРП.

Як зазначає відповідач, закупівля запасних частин у постачальника, якщо були випадки вилучення правоохоронними органами поставлених ТРП таким постачальником, є для відповідача ризиковою, оскільки може призвести до невиправданої втрати (тимчасово або безповоротно) фінансових ресурсів, втрати зазначених матеріальних засобів та призведе до зриву термінів виконання укладених Підприємством договорів.

Відтак, у Додатку №2 «Кваліфікаційні вимоги до Постачальників» до Конкурсної документації (надалі по тексту - «Додаток №2»), відповідачем було визначено, як одна з необхідних умов для визнання постачальника переможцем - «відсутність випадків, коли в ході проведення слідчих дій відносно Постачальника проводилось вилучення поставлених ним на ДП «ЛДАРЗ» матеріальних цінностей. Наявність таких випадків може бути підставою для дискваліфікації»

Із врахуванням наведеного, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, рішення про дискваліфікацію позивача, прийнято останнім на підставі зазначених у висновку від 03.06.2020р. відомостей щодо:

1) наявних, станом на 03.06.2020р., у Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей щодо участі позивача у 32 кримінальних провадженнях, аналіз яких, на думку відповідальної особи відповідача, вказує на факти, які можуть створювати загрози діяльності та виконання позивачем зобов`язань за договором з відповідачем (наявні ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та арешт майна);

2) наявності даних про наявні факти порушення позивачем умов укладеного з відповідачем договору поставки, а саме, систематичне протермінування поставки товару.

При цьому, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, подана позивачем конкурсна пропозиція повністю відповідала усім іншим, встановленим для спірного конкурсу, кваліфікаційним вимогам.

Надаючи оцінку вищевказаному, суд зазначає наступне:

по-перше, у відзиві на позовну заяву, відповідачем деталізовано першу із зазначених підстав для дискваліфікації позивача у спірному конкурсі (наявність ухвал про тимчасовий доступ до речей і документів та арешт майна), а саме, вказано, що в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 22.01.2018р., на ДП «ЛДАРЗ» правоохоронними органами проведено обшуки, в результаті яких вилучено майно, що надійшло відповідачу від позивача.

Водночас, суд звертає увагу, що висновок від 03.06.2020р. не містить посилань на невідповідність конкурсної пропозиції позивача, визначеній у Додатку №2 кваліфікаційній вимозі до постачальника, а відтак, немає підстав стверджувати що вилучення в межах кримінального провадження №0000010 майна, стало підставою для прийняття одного із спірних рішень.

Більше того, як зазначено вище, у кваліфікаційних вимогах передбачено, що не допускаються постачальники, у яких наявні випадки, коли в ході проведення слідчих дій відносно Постачальника проводилось вилучення поставлених ним на ДП «ЛДАРЗ» матеріальних цінностей.

Однак, згідно отриманого у відповідь на адвокатський запит Прилуцької Н.М. листа Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові №П4316/12-03/3-20 від 27.07.2020р., копія якого міститься в матеріалах справи, жодній особі уповноваженій діяти від імені та в інтересах позивача не повідомлено про підозру у вчиненні будь-яких злочинів у рамках досудових розслідувань кримінальних проваджень №0000493 від 28.02.2020р. та №00000010 від 22.01.2018р.

Крім того, згідно з положеннями ч.3 ст.6 цього Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, із врахуванням наведеного, суд звертає увагу, що, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова у справі № 461/2180/18 від 30.01.2019р. (провадження № 1-кс/461/776/19) про тимчасовий доступ до речей і документів, Слідчим відділом УСБ України у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010. внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2018р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України (службові особи Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» - (відповідача у цій справі №914/1493/20) допустили розтрату бюджетних коштів в особливо великому розмірі). Цією ж ухвалою надано дозвіл на тимчасовий доступ до предметів, речей та документів, у приміщеннях ДП «ЛДАРЗ», стосовно поставки шлангів герметизації кабіни літака від ТОВ «Промелектроніка» та ТОВ «КІВ АВІА».

При цьому, суд звертає увагу на положення ст.62 Конституції України, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи викладене, відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази проведення слідчих дій відносно позивача, більше того, вищевказане провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, службовими особами відповідача, а не позивача, а відтак, безпідставними є висновки про невідповідність конкурсної документації позивача, зазначеній у Додатку №2 кваліфікаційній вимозі, оскільки така вимога стосується проведення слідчих дій саме щодо постачальника. При цьому, суд звертає увагу, що у п.5.2. Порядку №5-од визначено, що відкриті кримінальні провадження не можуть бути беззаперечною підставою для відмови в обранні переможцем;

по-друге,

щодо зазначених у висновку від 03.06.2020р. фактів порушення позивачем умов укладеного з відповідачем договору поставки, а саме, систематичне протермінування поставки товару, то, як зазначає позивач та не заперечено відповідачем, у 2019р. між сторонами укладено 47 договорів, при цьому, за весь період співпраці до позивача від відповідача не надходило жодного повідомлення щодо невиконання договірних обов`язків.

Разом з тим, відповідачем не подано та в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі зазначені у висновку від 03.06.2020р. обставини щодо прострочення виконання позивачем зобов`язань щодо поставки товару;

Відповідно до п.8.28. Порядку №333 та п.8.27. Порядку №5-од, Відповідальна особа/Конкурсний комітет може прийняти рішення про відхилення конкурсної пропозиції Учасника у разі якщо Учасник Конкурсу не виконав свої зобов`язання за раніше укладеним договором про закупівлю з Замовником, що призвело до його дострокового розірвання і було застосовано санкції у вигляді штрафів та/або відшкодування збитків - протягом двох років з дати дострокового розірвання такого договору.

Враховуючи наведене, навіть у випадку невиконання позивачем взяти на себе перед відповідачем за раніше укладеними договорами зобов`язань, підставою для відхилення пропозиції позивача могло бути лише таке невиконання зобов`язань, що призвело до дострокового розірвання договору, при цьому, було застосовано санкції у вигляді штрафів та/або відшкодування збитків - протягом двох років з дати дострокового розірвання такого договору.

по-третє,

Відповідно до п.2.3. Порядків №5-од, №333, закупівлі повинні здійснюватися з використанням системи Prozorro за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед осіб, що беруть участь у процедурі закупівель; 2) максимальна економія та ефективність; 3)відкритість та прозорість на всіх стадіях Закупівель; 4) недискримінація осіб, що беруть участь у процедурах Закупівель; 5) об`єктивна та неупереджена оцінка конкурсних пропозицій; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Як зазначає позивач та не заперечується іншими учасниками справи, відповідно до висновку про результати перевірки постачальника товарів, робіт та послуг (ТРП) третьої особи 2 від 11.06.2020р., червня 2020 року, яку проведено у зв`язку із визнанням останньої переможцем після дискваліфікації позивача, станом на 11.06.2020р. наявні відомості у ЄДРСР щодо участі постачальника у 171 кримінальних провадженнях (що на 139 більше ніж у висновку від 03.06.2020р., складеному щодо позивача); за даними служби постачання відповідача співпраця з третьою особою 2 відбувалася й раніше, при цьому мало місце невиконання умов договору поставки (аналогічно як і у висновку від 03.06.2020р., складеному щодо позивача).

Крім того, в ухвалі, на яку покликається відповідач у відзиві на позовну заяву, як доказ проведення слідчих дій відносно позивача, а отже, невідповідність останнього кваліфікаційним вимогам, також містяться зазначення про третю особу 2, яку визнано переможцем аукціону. Більше того, як зазначено вище, відповідно до вищевказаної ухвали Галицького районного суду м.Львова у справі № 461/2180/18 від 30.01.2019р. (провадження № 1-кс/461/776/19), надано дозвіл на тимчасовий доступ до предметів, речей та документів, у приміщеннях відповідача, стосовно поставки шлангів герметизації кабіни літака не лише від позивача, а й від третьої особи 2.

Однак, за наявності майже аналогічних обставин, відповідач дійшов висновку про невідповідність конкурсної документації, поданої позивачем, встановленим кваліфікаційним вимогам при цьому, відповідність таким вимогам документації, поданої третьою особою 2, чим допустив порушення визначених ним же, а також Концерном у Порядках №333 та №5-од принципів.

Відповідно до п.8.27. Порядку №333 та п.8.26. Порядку №5-од, Відповідальна особа/Конкурсний комітет письмовим рішенням дискваліфікує Учасника у наступних випадках:

1) Конкурсна пропозиція не відповідає вимогам Конкурсної документації та Учасник не виправив виявлені Замовником після розкриття конкурсних пропозицій невідповідностей в інформації та/або документах, що подані ним у своїй пропозиції, протягом 24 годин з моменту повідомлення з вимогою про усунення таких невідповідностей;

2) Учасник не надав забезпечення Конкурсної пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося Замовником;

3) Потенційний переможець Конкурсу відмовився від підписання Договору;

4) Потенційний переможець Конкурсу не надав документи, що вимагалися Конкурсною документацією;

5) Потенційний переможець Конкурсу не надав забезпечення виконання Договору, якщо таке забезпечення вимагалося Замовником;

6) Учасник зазначив у конкурсній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою при визначенні результатів процедури закупівлі;

7) Учасник Конкурсу є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї закупівель ТРП чи іншої санкції згідно із Законом України «Про санкції», що унеможливлюють укладення чи виконання Договору.

8) у випадку, якщо висновок підрозділу безпеки, який надано в трьох денний термін, по вказаному учаснику - «Постачальник не пройшов перевірку» (пп.8 п.8.26. Порядку №5-од).

Вищевказані перелік підстав для дискваліфікації учасника є вичерпним.

При цьому, як вбачається із вищевказаного, відповідачем не спростовано зазначених у позовній заяві обставин, щодо відсутності підстав як для дискваліфікації позивача, як учасника спірних торгів, так і підстав для відхилення його пропозиції. Більше того, суд звертає увагу, що у висновку від 03.06.2020р. наявний висновок, що співпраця з позивачем неможлива, разом з тим висновок, що «Постачальник не пройшов перевірку» відсутній, а лише такий висновок, відповідно до положень пп.8 п.8.26. Порядку №5-од, міг стати підставою для дискваліфікації учасника конкурсу.

Беручи до уваги все вищевикладене, прийняті відповідальною особою відповідача на підставі висновку від 03.06.2020р. рішення щодо відхилення тендерної пропозиції позивача, оприлюднені Рекомендації щодо здійснення співпраці з контрагентом ТОВ «КІВ АВІА», згідно із яким співпраця із вказаним товариством не рекомендована, а також, як наслідок, рішення, відповідно до якого переможцем торгів визнано третю особу 2 є такими, що прийняті за відсутності відповідних підстав, не відповідають вимогам Порядку №333 та Порядку №5-од та з огляду на запропоновану позивачем найменшу ціну товару, порушують права останнього на визначення його переможцем спірних торгів, а відтак, позовні вимоги про визнання незаконними та скасування таких рішень підлягають задоволенню повністю.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне:

завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Для вирішення питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову за заявленими вимогами суду необхідно встановити їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Також обов`язковою умовою задоволення заявлених вимог є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного Рішення Конституційного Суду України.

Відповідно до ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає й обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 22.08.2018р. у справі № 925/1265/16).

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений, зокрема, законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019р. у справі № 569/17272/15-ц).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Так, згідно з п.10 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

При цьому, згідно з положеннями Порядків №333 та №5-од, відповідальна особа - особа, яка визначена Замовником, яка відповідає за підготовку та проведення Конкурсу, використання Е-каталогу, публікацію звітів про укладені Договори та інші дії, передбачені для неї цим Порядком

Враховуючи викладене, з огляду на те, що прийняті відповідальною особою відповідача рішення, результатом яких, стало обрання переможцем закупівлі іншої, ніж позивач, юридичної особи, порушили права позивача на визначення його переможцем спірних торгів, а отже, позивачем, на момент звернення до суду із цим позовом, належно обрано передбачений законодавством спосіб захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання незаконними та скасування таких рішень.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач подав платіжне доручення №2737 від 18.06.2020р. про сплату судового збору в розмірі 4204грн. за подання позовної заяви.

Водночас, за подання зави про забезпечення позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1056,00грн., що підтверджується поданим позивачем платіжним дорученням №2736 від 18.06.2020р.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову судового збору, станом на момент прийняття цього рішення, позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2020р., у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено, розподілу між сторонами підлягає 4204,00грн. судового збору, сплаченого за подання позову у цій справі.

Відтак, враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на відповідача слід покласти повністю 4204,00грн. судового збору

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення відповідальної особи Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (місцезнаходження: Україна, 79040, Львівська обл., місто Львів, вул. Авіаційна, будинок 3; ідентифікаційний код: 07684556) щодо відхилення Тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (місцезнаходження: Україна, 04116, місто Київ, вулиця Богдана Гаврилишина, будинок 11, квартира 39; ідентифікаційний код: 34484981), оприлюднене 04 червня 2020 року в Рекомендації щодо здійснення співпраці з контрагентом ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації», згідно із якою співпраця із вказаним Товариством не рекомендована.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення відповідальної особи Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (місцезнаходження: Україна, 79040, Львівська обл., місто Львів, вул. Авіаційна, будинок 3; ідентифікаційний код: 07684556) №13 від 12 червня 2020 року відповідно до якого переможцем торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (місцезнаходження: Україна, 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Грязнова, будинок 4-А; ідентифікаційний код: 24510970).

4. Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (місцезнаходження: Україна, 79040, Львівська обл., місто Львів, вул. Авіаційна, будинок 3; ідентифікаційний код: 07684556) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (місцезнаходження: Україна, 04116, місто Київ, вулиця Богдана Гаврилишина, будинок 11, квартира 39; ідентифікаційний код: 34484981) 4204,00грн. судового збору.

3. Наказ видати набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено 07.12.2020р.

Суддя М.Р. Король