РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2020Справа № 910/5151/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант"

про стягнення 22634,16 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП 22634,16 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що позивач не звертався до нього з заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим права позивача наразі не є порушеними. Також відповідач наголосив, що надана позивачем ремонтна калькуляція не містить величини коефіцієнта фізичного зносу, хоча пошкоджений автомобіль неодноразово ремонтувався. У зв`язку з цим, відповідач звертався до аварійного комісара, яким визначено коефіцієнт фізичного зносу 37,8 % та розмір страхового відшкодування в сумі 16349,74 грн. Крім того, відповідач просив поновити строк для подання відзиву.

Водночас, виходячи з положень пункту 4 Прикінцевих положень ГПК України (у редакції від 02.04.2020) строк на подання відзиву продовжується на строк дії карантину, а відтак відповідачем такий строк не пропущений.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не надав докази пошкодження автомобіля до дати спірної ДТП, а відтак неправомірно застосував коефіцієнт фізичного зносу 37,8 %. Також позивач послався на складання аварійним комісаром на замовлення відповідача консультації з порушенням вимог Методики, яка не може бути оціночним документом.

Розгляд даної справи здійснювався судом у розумні строки з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України у редакції, чинній до 17.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.11.2016 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір № 245002/4098/0002603 добровільного комплексного страхування на транспорті, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Volkswagen Beetle, державний номер НОМЕР_1 .

14.12.2019 у м. Київ по вул. Антоновича, 176 відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортним засобом марки Volkswagen Beetle, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 752/26851/19 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2019 страхувальник звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування згідно із умовами договору від 07.11.2016 № 245002/4098/0002603.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Volkswagen Beetle, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до виставленого ТОВ «Автодім Атлант-М» рахунку від 16.12.2019 № СНС4384342 з ремонтною калькуляцією Audatex становила 24634,16 грн.

Листом від 18.12.2019 вигодонабувач за договором від 07.11.2016 № 245002/4098/0002603 - ТОВ «Порше Мобіліті» просив перерахувати страхове відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

На підставі вищевказаних документів позивач визначив розмір страхового відшкодування відповідно до страхового акту від 13.01.2020 № 00332196 у сумі 24634,16 грн., яку перерахував на рахунок ТОВ «Автодім Атлант-М» згідно з платіжним дорученням від 14.01.2020 № 130566.

Цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП застрахована у відповідача за полісом № АО007030326, який станом на дату ДТП 14.12.2019 був діючим.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, застраховано відповідачем на підставі полісу № АМ008420151 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, відповідач здійснив власний розрахунок розміру матеріальної шкоди в розмірі 16349,74 грн. на підставі консультативного висновку від 14.04.2020 № 49-D/68/9 аварійного комісара ОСОБА_3 . При проведенні розрахунку відповідач застосував визначений у консультативному висновку коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Volkswagen Beetle, державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 37,8 %, оскільки складові частини вказаного автомобіля відновлювали ремонтом до настання спірної ДТП.

Згідно пункту 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Даний пункт Методики наведений у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 21 жовтня 2019 року № 3207/5/1033.

Частинами 1, 2 статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами статті 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, консультативний висновок аварійного комісара не може вважатися висновком експерта в розумінні наведених вище положень процесуального закону. Як слідує із вказаного висновку, останній не містить застереження щодо обізнаності аварійного комісара про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та має консультативний характер.

Крім того з консультативного висновку вбачається, що при визначенні коефіцієнту фізичного зносу аварійним комісаром застосовувалися виключно дані з програми AudaHistory. Однак, дана програма не має обов`язкового характеру та міститься серед переліку рекомендованих комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, наведеним у пункті 8 Методики.

Отже, суд не приймає в якості доказу визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «NISSAN», державний номерний знак: НОМЕР_3 , консультативний висновок аварійного комісара Коляди В.В.

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ.

Доказів наявності винятків стосовно використання зазначених вимог, визначених у пункті 7.39 Методики, матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як слідує з розрахунку позивача, останнім із заявленої до стягнення суми страхового відшкодування вирахувано 2000 грн. франшизи, передбаченої полісом № АО007030326.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач не звертався до нього з заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим права позивача наразі не є порушеними, суд дійшов висновку про наступне.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (пункт 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Таким чином попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 276/752/16-ц.

Таким чином, у даній справі позивачем не пропущений річний строк на звернення до відповідача щодо виплати страхового відшкодування шляхом подання позову до суду.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського,70-а; ідентифікаційний код 20033533) 22634 (двадцять дві тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 16 коп., а також 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова