ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/13570/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тольяттіазот" та особи, що приєдналася до касаційної скарги - Публічного акціонерного товариства "Трансамміак" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі

за позовом 1. Публічного акціонерного товариства "Трансамміак", 2. Публічного акціонерного товариства "Тольяттіазот" до Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" про визнання права, зобов`язання вчинити дії, внесення змін до контракту та стягнення 795 825, 65 дол. США,

за участю представників:

позивача-1 - Тищенко А. В.,

позивача-2 - Пожидаєв А. М.,

відповідача - Скрипець Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Трансамміак" (далі - ПАТ "Трансамміак", позивач-1) та Публічне акціонерне товариство "Тольяттіазот" (далі - ПАТ "Тольяттіазот", позивач-2) звернулися до Господарського суду міста Києва зі спільним позовом (відповідно до статті 47 ГПК України) до Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (далі - ДП "Укрхімтрансаміак", відповідач) про:

1) визнання права ПАТ "Тольяттіазот" та ПАТ "Трансамміак" на отримання від ДП "Укрхімтрансаміак" щотижневих проміжних актів передачі-прийому рідкого аміаку для транспортування по аміакопроводу до ОПЗ, складених на підставі приладів обліку на Насосній станції 9 (НС-9), згідно умов пункту 3.2 Контракту № 026/А/2007 про надання послуг з транзиту аміаку рідкого через територію України магістральним трубопроводом від 24.12.2007 (далі - вимога-1);

2) зобов`язання ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформлювати та надавати ПАТ "Тольяттіазот" та ПАТ "Трансамміак" акти здачі-приймання аміаку рідкого російського походження, відповідно до пункту 3.1 Контракту, з зазначенням в ньому показів приладів обліку на КС-15, на підставі яких було розраховано обсяг відтранспортованого аміаку ПАТ "Тольяттіазот" до ОПЗ, та з виключенням слів "поставлено" та "поставлено в аммиакопровод для транспортировки" (далі - вимога-2);

3) зобов`язання ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформляти та надавати ПАТ "Тольяттіазот" та ПАТ "Трансамміак" щотижневі акти згідно з пунктом 3.2 Контракту з зазначенням показів приладів обліку на НС-9 (далі - вимога-3);

4) стягнення з ДП "Укрхімтрансаміак" на користь ПАТ "Тольяттіазот" вартості втрат в 2018 році, в розмірі 795 825,65 дол. США (далі - вимога-4);

5) внесення до Контракту зміни шляхом визнання укладеною Додаткової угоди до Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви (далі - вимога-5).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав та інтересів позивачів у зв`язку з неналежним виконанням умов Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 щодо приймання-передачі обсягів вантажу, прийнятого для перевезення, що спричинило втрати аміаку позивача-2 у великому розмірі.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 (суддя Гумега О.В.) вирішено роз`єднати позовні вимоги ПАТ "Трансамміак" та ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак", виділивши їх у самостійні провадження;

позовні вимоги ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак":

1) визнати право ПАТ "Тольяттіазот" на отримання від ДП "Укрхімтрансаміак" щотижневих проміжних актів передачі-прийому рідкого аміаку для транспортування по аміакопроводу до ОПЗ, складених на підставі приладів обліку на Насосній станції 9 (НС-9), згідно умов пункту 3.2 Контракту;

2) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформлювати та надати ПАТ "Тольяттіазот" акти здачі-приймання аміаку рідкого російського походження, відповідно до пункту 3.1 Контракту, із зазначенням в ньому показів приладів обліку на КС-15, на підставі яких було розраховано обсяг відтранспортованого аміаку ПАТ "Тольяттіазот" до ОПЗ, та з виключенням слів "поставлено" та "поставлено в аммиакопровод для транспортировки";

3) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформляти та надавати ПАТ "Тольяттіазот" щотижневі акти згідно з пунктом 3.2 Контракту з зазначенням показів приладів обліку на НС-9;

4) стягнути з ДП "Укрхімтрансаміак" на користь ПАТ "Тольяттіазот" вартість втрат в 2018 році, в розмірі 795 825,65 дол. США;

5) внести до Контракту зміни шляхом визнання укладеною Додаткової угоди до Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви, -

розглядати в межах справи № 910/13570/19;

позовні вимоги ПАТ "Трансамміак" до ДП "Укрхімтрансаміак":

1) визнати право ПАТ "Трансамміак" на отримання від ДП "Укрхімтрансаміак" щотижневих проміжних актів передачі-прийому рідкого аміаку для транспортування по аміакопроводу до ОПЗ, складених на підставі приладів обліку на Насосній станції 9 (НС-9), згідно умов пункту 3.2 Контракту;

2) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформлювати та надати ПАТ "Трансамміак" акти здачі-приймання аміаку рідкого російського походження, відповідно до пункту 3.1 Контракту, із зазначенням в ньому показів приладів обліку на КС-15, на підставі яких було розраховано обсяг відтранспортованого аміаку ПАТ "Тольяттіазот" до ОПЗ, та з виключенням слів "поставлено" та "поставлено в аммиакопровод для транспортировки";

3) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформляти та надавати ПАТ "Трансамміак" щотижневі акти згідно з пунктом 3.2 Контракту з зазначенням показів приладів обліку на НС-9;

4) внести до Контракту зміни шляхом визнання укладеною Додаткової угоди до Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви, -

виділено у самостійне провадження з наступним присвоєнням цим вимогам окремого номеру справи;

залишено без розгляду позов ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак" у справі № 910/13570/19 з такими позовними вимогами:

1) визнати право ПАТ "Тольяттіазот" на отримання від ДП "Укрхімтрансаміак" щотижневих проміжних актів передачі-прийому рідкого аміаку для транспортування по аміакопроводу до ОПЗ, складених на підставі приладів обліку на Насосній станції 9 (НС-9), згідно умов пункту 3.2 Контракту;

2) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформлювати та надавати ПАТ "Тольяттіазот" акти здачі-приймання аміаку рідкого російського походження, відповідно до пункту 3.1 Контракту, із зазначенням в ньому показів приладів обліку на КС-15, на підставі яких було розраховано обсяг відтранспортованого аміаку ПАТ "Тольяттіазот" до ОПЗ, та з виключенням слів "поставлено" та "поставлено в аммиакопровод для транспортировки";

3) зобов`язати ДП "Укрхімтрансаміак", починаючи з січня 2018 р., оформляти та надавати ПАТ "Тольяттіазот" щотижневі акти згідно з пунктом 3.2 Контракту з зазначенням показів приладів обліку на НС-9;

4) стягнути з ДП "Укрхімтрансаміак" на користь ПАТ "Тольяттіазот" вартість втрат в 2018 році, в розмірі 795 825,65 дол. США;

5) внести до Контракту зміни шляхом визнання укладеною Додаткової угоди до Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви.

Судом першої інстанції з урахуванням обставин справи, зокрема того, що Контракт, на підставі якого позивачами подано спільний позов, укладено між позивачем-2 та відповідачем, містить арбітражне застереження, а також з урахуванням поданого відповідачем клопотання від 27.02.2020 стосовно роз`єднання позовних вимог, роз`єднано позовні вимоги ПАТ "Трансамміак" та ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак" та виділено їх у самостійні провадження на підставі частини 6 статті 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що, на думку суду сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Водночас у розділі 8 Контракту міститься арбітражна угода (застереження). Так у пункті 8.2 Контракту сторони узгодили, що всі спори і розбіжності, що виникли по цьому Контракту, чи в зв`язку з ним, які не були врегульовані шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення в МКАС при ТПП України відповідно до його Регламенту. Арбітражний суд складається з трьох арбітрів. Місце проведення засідання арбітражного суду м. Київ, України. Мова арбітражного розгляду - російська. Право України. Рішення арбітражного суду є обов`язковим і остаточним для кожної із сторін.

Наведене стало підставою для залишення без розгляду позову ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак" на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України, відповідно до якої суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

2.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження щодо перегляду ухвали місцевого господарського суду в частині залишення позову без розгляду.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 (колегія суддів: Пашкіна С. А., Кропивна Л. В., Буравльов С. І.) хвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 (в частині залишення позову Публічного акціонерного товариства "Тольяттіазот" до Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" без розгляду) залишено без змін.

3. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

3.1. ПАТ "Тольяттіазот" у касаційній скарзі просить ухвалу та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3.2. Скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин справи, а також неправильним застосуванням положень статті 255, пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

Скаржник наголошує, що суд першої інстанції не дослідив докази, надані позивачами, які доводять дотримання позивачами вимог закону (статті 47 ГПК України) для подання спільного позову; у суду першої інстанції були відсутні будь-які підстави для застосування положень частини 6 статті 173 ГПК України; суд першої інстанції неправомірно застосував пункт 7 частини 1 статті 226 ГПК України під час розгляду даної справи за спільним позовом позивачів; окремий розгляд вимог ПАТ "Трансамміак" не спроможний взагалі забезпечити належний захист та відновлення порушених прав позивачів, оскільки правовідносини, які стали підставою для звернення зі спільним позовом здійснюються за одночасної участі усіх трьох осіб - ПАТ "Трансамміак", ПАТ "Тольяттіазот", ДП "Укрхімтрансаміак" - і предметом спільного позову є порушені спільні права обох позивачів на проведення приймання-передачі аміаку на НС-9 аміакопроводу, з оформленням відповідних актів, за підписом усіх учасників даного спору; суд першої інстанції безпідставно керувався висновками Верховного Суду, викладеними у справах від 17.03.2020 у справі № 907/930/15, від 23.10.2019 у справі № 902/434/19, від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, від 01.04.2019 у справі № 910/4272/18, від 24.07.2019 у справі № 904/3096/18, від 16.01.2020 у справі № 908/2743/18, оскільки правовідносини у цих справах та справі, що розглядається, не є подібними; ухвала не відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування статті 47 ГПК України.

В свою чергу суд апеляційної інстанції надав оцінку виключно діям суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позову ПАТ "Тольяттіазот"; суд не застосував вимоги пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України до спільного позову; справу розглянуто з порушенням прав позивачів; справу розглянуто за відсутності позивача-1 та за відсутності належного повідомлення його про час і дату судового засідання; суд залишив без уваги і правової оцінки спільний позов позивачів.

3.3. ПАТ "Трансамміак" у заяві про приєднання до касаційної скарги просить ухвалу та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована неправильним застосуванням положень статті 255, пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України та неправомірним роз`єднанням позивачів у справі.

4. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

4.1. ДП "Укрхімтрансаміак" у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу та постанову залишити без змін, наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

Заявник вважає, що суди правомірно дійшли висновку про наявність підстав для залишення позову на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України без розгляду, оскільки між ПАТ "Тольяттіазот" та ДП "Укрхімтрансаміак" укладено угоду про передачу спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; ДП "Укрхімтрансаміак" до початку розгляду справи по суті подано клопотання, які містять заперечення проти вирішення спору у господарському суді; в матеріалах справи відсутні докази, що арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

4.2. ДП "Укрхімтрансаміак" також подало відзив на заяву про приєднання до касаційної скарги у якому наголошує, що ПАТ "Трансамміак" у заяві про приєднання до касаційної скарги просить повністю скасувати постанову апеляційної інстанції та ухвалу господарського суду першої інстанції в тому числі щодо роз`єднання позовних вимог. Водночас ухвала в частині роз`єднання позовних вимог та вирішення розгляду позовних вимог однієї сторони в межах даної справи і виділення в самостійне провадження позовних вимог іншої сторони не міститься в переліку ухвал, на які згідно з пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України може бути подано касаційну скаргу.

5. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

5.3. Частинами першою, другою статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

5.4. Як встановлено судами позивач-1 (ПАТ "Трансамміак") та позивач-2 (ПАТ "Тольяттіазот") є юридичними особами, які зареєстровані та діють відповідно до законодавства Російської Федерації, а відповідач (ДП "Укрхімтрансаміак") - юридичною особою, яка зареєстрована та діє відповідно до законодавства України.

5.5. Статтею 366 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

5.6. Згідно зі статтею 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

5.7. Статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено підстави визначення підсудності справ судам України, а статтею 77 цього Закону - виключна підсудність справ з іноземних елементом судам України.

5.8. Таким чином, перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи - нерезидента за нормами Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України "Про міжнародне приватне право" та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 910/11287/16.

5.9. За змістом статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

5.10. У статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що "арбітраж" - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

5.11. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

5.12. За змістом статті 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. У разі подання позову, зазначеного в пункті 1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розв`язання в суді.

5.13. Арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект).

5.14. Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві.

5.15. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

5.16. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.

5.17. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

5.18. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

5.19. Як встановили господарські суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, спір у даній справі стосується виконання Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007.

5.20. З огляду на наявність у спірному Контракті (пункт 8.2) арбітражного застереження про те, що всі спори і розбіжності, що виникли по цьому Контракту, чи в зв`язку з ним, які не були врегульовані шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення в МКАС при ТПП України відповідно до його Регламенту відповідач до початку розгляду справи по суті заперечив проти розгляду позову у господарському суді та заявив про залишення позову без розгляду на підставі пункті 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

5.21. У пункті 7 частини 1 статті 226 ГПК України зазначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

5.22. Згідно з частиною 5 статті 4 зазначеного Кодексу угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

5.23. За змістом частин 1, 3 статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

5.24. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має відбуватися арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

5.25. Під час вирішення питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 ГПК України, господарський суд має встановити наявність сукупності таких умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушено у державному суді, належить до компетенції Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом prima facie дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

5.26. Враховуючи, що між ПАТ "Тольяттіазот" та ДП "Укрхімтрансаміак" укладено арбітражну угоду про те, що спори і розбіжності, що виникли по Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007, чи в зв`язку з ним, підлягають передачі на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; ДП "Укрхімтрансаміак" до початку розгляду справи по суті подало клопотання, у якому заперечило проти вирішення даного спору у господарському суді, в матеріалах справи відсутні докази, що арбітражна угода між ПАТ "Тольяттіазот" та ДП "Укрхімтрансаміак" про передачу спору (що виникає у сторін Контракту і пов`язаний з Контрактом) на вирішення МКАС при ТПП України є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункті 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

5.27. Доводи скаржника про відсутність підстав для застосування положень пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України, оскільки між ПАТ "Трансамміак", ПАТ "Тольяттіазот" та ДП "Укрхімтрансаміак" не досягалася угода про передачу спору(ів), що виникають між ними, на розгляд міжнародного арбітражу, є неспроможними, оскільки спір у даній справі стосується виконання Контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007, укладеного між ПАТ "Тольяттіазот" та ДП "Укрхімтрансаміак", що свідчить про наявність у ДП "Укрхімтрансаміак", як сторони Контракту, права заперечувати проти вирішення спору в господарському суді, що, в свою чергу, має наслідком застосування судом приписів пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

5.28. Аргумент скаржника про те, що застосування пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України відбулося без подання відповідачем передбачених законом заперечень проти вирішення спору за окремим позовом ПАТ "Тольяттіазот" в господарському суді не може бути взято до уваги, оскільки заперечення ДП "Укрхімтрансаміак", як сторони Контракту, проти вирішення в господарському суді позову ПАТ "Тольяттіазот" щодо такого Контракту подані 18.02.2020, 27.02.2020, 21.04.2020, а твердження скаржника, що такі заперечення подані не щодо позову ПАТ "Тольяттіазот" у цій справі є власним тлумаченням скаржника цих клопотань.

5.29. Щодо посилання скаржника та особи, яка приєдналася до касаційної скарги, на незаконне, на їх думку, роз`єднання позовних вимог, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала господарського суду від 28.05.2020 в частині роз`єднання позовних вимог та вирішення розгляду позовних вимог ПАТ "Тольяттіазот" в межах справи № 910/13570/19 і виділення в самостійне провадження позовних вимог ПАТ "Трансамміак" з наступним присвоєнням окремого номеру справи в апеляційному порядку не переглядалася.

Водночас ухвала в частині роз`єднання позовних вимог та вирішення розгляду позовних вимог однієї сторони в межах даної справи і виділення в самостійне провадження позовних вимог іншої сторони не міститься в переліку ухвал, на які згідно з пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку.

Наведене стало підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "Тольяттіазот" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 в цій частині.

5.30. Щодо аргументу скаржника про те, що апеляційною інстанцією не перевірялася правомірність дій суду першої інстанції в частині роз`єднання позовних вимог, а надавалася оцінка виключно діям суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду в порядку пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України.

З матеріалів справи, вбачається, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 у даній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Тольяттіазот" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 (в частині залишення позову ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак" без розгляду). При цьому встановлено, що відповідно до статті 255 ГПК України, ухвала місцевого господарського суду від 28.05.2020 підлягає оскарженню лише в частині залишення позову без розгляду (пункт 14 частини 1 статті 255 ГПК України).

У частині 1 статті 255 ГПК України визначено перелік ухвал господарського суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення.

Рішення суду - процесуальний документ, яким закінчується розгляд справи по суті. Рішенням суду розв`язується матеріально-правовий спір між сторонами, підтверджується наявність або відсутність певних фактів, здійснюється захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників справи.

Враховуючи, що рішення судом першої інстанції у даній справі не прийнято, а ухвала про роз`єднання позовних вимог відсутня в переліку ухвал господарського суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення, суд апеляційної інстанції правомірно розглянув апеляційну скаргу в частині залишення позову без розгляду.

5.31. Щодо аргументу скаржника про порушення судом апеляційної інстанції його права на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 28.05.2020 в повному обсязі, тобто і в частині роз`єднання позовних вимог, не зважаючи на те, що ухвала про роз`єднання позовних вимог відсутня в переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, § 27, 20.05.2010).

Тобто, право на апеляційне, касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до апеляційного, касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту. Процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до апеляційного, касаційного суду право на апеляційне, касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу виходячи із наведених вище конкретних норм ГПК України.

5.32. Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною 6 статті 173 ГПК України передбачено право суду за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Приписи частини 6 статті 173 ГПК України, з урахуванням конкретних обставин, суд має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції врахував, що Контракт, на підставі якого позивачами подано спільний позов, укладено між позивачем-2 та відповідачем; у пункті 8.2 Контракту міститься арбітражне застереження де зазначено, що всі спори і розбіжності, які виникли по цьому Контракту, чи в зв`язку з ним, які не були врегульовані шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення в МКАС при ТПП України відповідно до його Регламенту; відповідач до початку розгляду справи по суті подав клопотання про роз`єднання позовних вимог та закриття провадження у справі, та, скориставшись своїм правом, передбаченим у частині 6 статті 173 ГПК України, роз`єднав позовні вимоги ПАТ "Трансамміак" та ПАТ "Тольяттіазот" до ДП "Укрхімтрансаміак", виділивши їх у самостійні провадження на підставі частини 6 статті 173 ГПК України, вважаючи, що це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Тобто, суд керуючись власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи роз`єднав однакові позовні вимоги. При цьому роз`єднано саме однакові вимоги, а не неподільні вимоги і не позивачів, як про це зазначає скаржник та особа, яка приєдналася до касаційної скарги.

5.33. Щодо твердження скаржника (ПАТ "Тольяттіазот") про розгляд апеляційною інстанцією справи за відсутності позивача-1 (ПАТ "Трансамміак"), не повідомленого належним чином про дату і час судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 04.08.2020 була направлена учасникам справи, в тому числі і ПАТ "Трансамміак" 14.07.2020.

24.07.2020 ПАТ "Трансамміак" звернулося до апеляційної інстанції із заявою про приєднання до апеляційної скарги ПАТ "Тольяттіазот". За результатами розгляду цієї заяви Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.07.2020 прийняв до провадження зазначену заяву та ухвалив розглядати її сумісно з апеляційною скаргою ПАТ "Тольяттіазот". Ухвала направлена всім учасникам справи 27.07.2020.

Доказів неотримання ПАТ "Трансамміак" зазначених ухвал скаржником не надано. Навпаки скаржник наголошує, що позивач-1 ухвалу від 27.07.2020 отримав 30.07.2020.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 направлена судом до зазначеного реєстру 27.07.2020 та оприлюднена 28.07.2020.

Отже, скаржник, який звернувся із заявою, мав слідкувати за розглядом його справи в суді та не був позбавлений можливості ознайомитись з повним текстом зазначеної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зазначене відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", який підкреслив, що сторони у розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Таким чином доводи скаржника про неповідомлення належним чином ПАТ "Трансамміак" про час і місце розгляду справи не знайшли підтвердження під час розгляду касаційної скарги, а отримання ПАТ "Трансамміак" ухвали суду від 27.07.2020 за 4 дні до дати розгляду справи не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду та постанова апеляційного господарського суду відповідають нормам чинного законодавства і мають бути залишені без змін.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тольяттіазот" та особи, що приєдналася до касаційної скарги - Публічного акціонерного товариства "Трансамміак" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі № 910/13570/19 в частині залишення позову без розгляду залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя К. Пільков