РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/758/20

Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., секретар судового засідання Скороход А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури,

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, 16600, , ел. адреса: в інтересах держави в особі:

Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області, вул. Центральна, 20, м. Носівка, Чернігівської обл., 17100, ,

до відповідача-1: Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області, вул. Центральна, 20, м. Носівка, Чернігівська область, 17100, , ел. адреса:

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп», , вул. сім`ї Сосніних, буд.3, м. Київ, 03148, ,

предмет спору: про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів

За участю представників:

Позивача, відповідача-1: не з`явились;

відповідача-2: Макаров С.О.;

прокурор: Рибалко Н.В.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури подано позов в інтересах держави в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області до співвідповідачів: Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп», в якому просить:

-визнати недійсною додаткову угоду №1 від 22.01.2019 до договору постачання природного газу (для споживачів, які не є побутовими) № 19-009 від 17.12.2018, укладену між відділом освіти сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 41 104003) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" ();

-визнати недійсною додаткову угоду №2 від 28.01.2019 до договору постачання природного газу (для споживачів, які не є побутовими) № 19-009 від 17.12.2018, укладену між Відділом освіти сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 41 104003) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" ();

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" () на користь відділу освіти сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області (, рахунок UA0098725 в УДКС Носівського району Чернігівської області) грошові кошти у сумі 83208,30 грн;

-стягнути з відповідачів на користь прокуратури Чернігівської області (рахунок UA0006008, МФО 820172 Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач - прокуратура Чернігівської області, ) судовий збір у розмірі 6306,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонами оскаржуваних додаткових угод, всупереч інтересів держави, без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни упродовж грудня 2018 - лютого 2019 року, в порушення, зокрема, ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного договору, укладено додаткові угоди №1 від 22.01.2019, №2 від 28.01.2019, згідно яких суттєво зменшено обсяги поставок газу та збільшено ціну спочатку на 10% згідно умов угоди №1, а потім ще на 10%, що також не відповідає вимогам замовника у тендерній документації. Також зі змісту позовної заяви, внаслідок укладення додаткових угод, №1 від 22.01.19 та №2 від 28.01.19, які підлягають визнанню недійсними, з підстав, викладених вище, інтересам держави заподіяні збитки у вигляді надмірно сплачених грошових коштів в сумі 83 208,30 грн, які підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.20 справа №927/758/20 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою суду від 21.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження; встановлено строки подання відзивів на позов, відповідей на відзив, заперечень, пояснень, доказів тощо, підготовче засідання призначено на 14.09.2020.

14.09.2020 електронною поштою на адресу суду за електронним цифровим підписом від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" надійшло клопотання №913-16/3 від 14.09.2020, у якому відповідач-2 просить суд: позовну заяву прокурора залишити без руху, зобов`язати прокурора направити позов з додатками на адресу фактичного місцезнаходження відповідача; визнати ці обставини поважною причиною неподання відзиву та просить суд надати час для його підготовки.

Клопотання обґрунтовано не правильним зазначенням юридичної адреси відповідача-2 внаслідок чого останнім, у зв`язку з цим, матеріалів позовної заяви отримано не було.

У зв`язку з необхідністю перевірки відомостей щодо місцезнаходження відповідача-2, судом 14.09.2020 самостійно сформовано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №70 від 14.09.2020 за кодом , та встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп», місцезнаходження якого: вул. Сім`ї Сосніних, буд. 3, м. Київ, 03148.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу - Заступнику керівника Ніжинської місцевої прокуратури встановлено строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви (клопотання) в якій зазначити повне вірне місцезнаходження відповідача-2; доказів відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення на ім`я та юридичну адресу відповідача-2. Пунктом 3 ухвали встановлено строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" - не пізніше 15 календарних днів з дня отримання вказаної ухвали, надати суду відзив на позовну заяву та документи на підтвердження своєї позиції, докази на підтвердження своєї позиції, надіславши одночасно копію даного відзиву з доказами позивачу, а докази такого направлення надати суду.

У встановлений судом строк від прокурора на адресу суду надійшло клопотання з додатком, якою повідомляє про виконання вимог ухвали суду, в якості додатку до клопотання надано докази направлення позовних матеріалів на належну юридичну адресу відповідача-2 - ТОВ «Укртранссервіс-Груп», 03148, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3

Ухвалою господарського суду від 28.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 04.11.2020.

03.11.2020 електронною поштою з накладенням електронного цифрового підпису надійшов відзив на позов (№927-16/2 від 02.11.2020). У поданому відзиві відповідач-2 звертає увагу суду, що підставами для визнання недійсними додаткових угод прокурор визначив порушення вимог ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення спірних додаткових угод та просить суд визнати їх недійсними з підстав, ч.1ст. 215 Цивільного кодексу України, через недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України, а також з підстав, передбачених ст.228 ЦК України, у зв`язку з невідповідністю правочину інтересам держави і суспільства. Разом з цим відповідач-2 наголошує, що ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» визначає, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону, а тому при зверненні до суду з позовом прокурором було обрано невірний спосіб захисту права. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, а тому вимоги в частині визнання недійсними додаткових угод, на думку відповідача-2, задоволенню не підлягають.

У відзиві також наголошується, що при укладанні договору №19-009 від 17.12.2018, ТОВ «Укртранссервіс-груп» користувався даними довідки Асоціації газових трейдерів України №37/1 від 24.12.2018, а тому висновки щодо коливання ціни на газ слід робити саме аналізуючи такі ж отримані довідки, сезонність використання природного газу створює умови, коли ціна на газ значно збільшується упродовж одного дня; проведена прокуратурою, щодо ціноутворення на ринку природного газу перевірка не відображає реальний стан цін. Дати видачі довідок не засвідчують їх отримання в той же день, а тому твердження прокурора, що відповідач-2 знав про ціну на газ до укладення договору, на думку останнього, не підтверджена належними та допустимими доказами, а перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним або обмеженим.

Вважаючи інформацію торгово-промислової палати належними допустимим доказами, що можуть засвідчити факт коливання ціни на ринку природного газу в певний період часу, відповідач-2 наполягає - кожна додаткова угода укладена в рамках основного договору на підставі, передбачених законом висновків (довідок) спеціально уповноважених органів - торгово- промислових палат, тому спірні додаткові угоди укладені на підставі окремих вищевказаних документів, що підтверджують факти коливання ціни на природний газ, що повністю відповідає положення Закону України «Про публічні закупівлі». Прокурором у позові не доведено шкоду будь-яким інтересам, як державним так інтересам місцевого самоврядування, а відсутність росту цін на газ у 2018 - 2019 не було підтверджено поданими доказами.

Підсумовуючи відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та

поновити строк подання відзиву на позов, оскільки позовну заяву вперше було надіслано за адресою, за якою ТОВ «Укртранссервіс-груп» був відсутній.

Разом із тим, до суду надійшло клопотання №927-16/3 від 02.11.2020 про залишення позовної заяви без розгляду. Клопотання мотивоване тим, що, на думку відповідача-2 інтереси держави повинні захищати компетентні органи, а не прокурор, а право на звернення до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів є у органів Держаудитслужби. Відповідач-2 наголошує, що перевірка Держаудитслужбою не здійснювалась, прокурор щодо її проведення до останньої не звертався, а повідомленн в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» було направлено в один день з позовом, що позбавило можливості самостійно відреагувати на нього.

Підсумовуючи наведене ТОВ «Укртранссервіс-груп» просить суд залишити позовну заяву без розгляду на підставі п.2. ч1. ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Також у вкладенні до електронного листа знаходилось і клопотання від ТОВ «Укртранссервіс-груп» про проведення підготовчого засідання 04.11.2020 в режимі відеоконференції, а в разі встановлення неможливості її проведення відкласти розгляд справи на іншу дату.

Отримані електронною поштою відзив та клопотання ТОВ «Укртранссервіс-груп» долучено судом до матеріалів справи

У відповідності до ч. 1-2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи, що в мотивувальній частині клопотання про продовження строку для надання відзиву відповідач-2 фактично обґрунтовував неможливість своєчасного надання ним відзиву на позовну заяву, а тому з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин по даній справі, дотримання принципу рівності та змагальності сторін, процесуального права відповідача щодо надання відзиву на позов, суд в підготовчому засіданні 04.11.2020 постановив протокольну ухвалу - продовжити відповідачу строк надання відзиву на позов, долучити відзив відповідача-2 до матеріалів справи, відмовляє у задоволенні клопотання про проведення підготовчого засідання 04.11.2020 в режимі відеоконференції, як такого, що подано з порушенням встановленого строку подання такого клопотання на підставі ч.2 ст.197 Господарського процесуального кодексу України та постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання ТОВ «Укртранссервіс-груп» та відкладення підготовчого засідання на 16.11.2020.

13.11.2020 на електронну поштову адресу суду від Ніжинської місцевої прокуратури надійшла відповідь відзив № 66-9195вих20 від 12.11.2020 у якому прокурор заперечує проти поновлення відповідачу-2 строку на подання відзиву на позов, вважає доводи ТОВ «Укртранссервіс-груп» щодо обраного способу захисту необґрунтованими, підтримує заявлені вимоги та просить суд позов задовольнити.

Також, за електронним цифрового підписом, 16.11.2020 від Ніжинської місцевої прокуратури

надійшло заперечення проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у яких заступник керівника прокуратури зауважує на дотриманні порядку повідомлення позивача щодо порушення законодавства, відсутність у органів Держаудитслужби повноважень здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах у даній справі.

Відповідь на відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію: "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 стверджує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Бюджетна система - це сукупність усіх бюджетів, які формуються і діють на території певної країни згідно з її бюджетним устроєм.

Відповідно до ч.1 ст.22 Бюджетного Кодексу України, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність додаткових угод до договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виконання зобов`язань за додатковою угодою до договору, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призводить до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України. з позовом про визнання про правочину недійсним може звернутись одна із сторін або інша заінтересована особа, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, прокурор виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Враховуючи, що у даному випадку вищевказана державна закупівля проводилась за рахунок коштів місцевого (районного) бюджету Носівської міської ради Чернігівської області, яка відповідно до статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування» здійснює управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організацію їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення, а тому вона може бути позивачем у справі.

Про виявлені порушення Носівською місцевою прокуратурою повідомлено Носівську міську раду повідомлено листом №66-7271 від 29.07.2020. Таким листом запитано і інформацію про заходи, що планується вжити для усунення порушення (а.с.50).

У відповіді на вказаний лист Носівська міська рада повідомила прокуратуру (лист №16-06/1672 від 04.08.2020, а.с.52), що фінансування Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області здійснюється за рахунок коштів міського бюджету заходи щодо розірвання додаткових угод та стягнення коштів не вживались.

Листом № 66-7573вих-20 від 11.08.2020 повідомлено Носівську міську раду в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» про вжиття в їх інтересах заходів представницького характеру (а.с. 135).

Оскільки ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» форми відповідного повідомлення уповноваженого органу не визначено, вказані листи прокурора з посиланням на таку норму, які були направлені позивачу з метою з`ясування підстав представництва, відповідають приписам цієї статті, а тому підпадають під розуміння повідомлень, обумовлених у ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи те, що позивач повідомив прокурора про фактичну бездіяльність та відсутність плану заходів щодо отриманого повідомлення прокуратури, суд доходить висновку про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі», уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України.

Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися у проведення процедур закупівель.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №459 від 20.08.2014, Міністерство є уповноваженим органом у сфері державних закупівель. Основними завданнями Міністерства є формування та забезпечення державної політики у сфері державних закупівель, державного замовлення.

Отже, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері державних закупівель.

Водночас, слід зазначити, що Держаудитслужба є органом, уповноваженим здійснювати від імені держави контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі, при цьому право на звернення до суду в інтересах держави про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства немає.

Порядок здійснення моніторингу публічних закупівель та дії Державної аудиторської служби у разі виявлення за результатами моніторингу порушень вимог Закону чітко регламентовано ст.7-1 Закону України «Про публічні закупівлі».

Пунктами 6, 8, 11 ст. 7-1 Закону визначено, що за результатами моніторингу закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу закупівлі, що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення органом державного фінансового контролю висновку замовник оприлюднює через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень. Якщо замовник не усунув порушення, визначене у висновку, і таке порушення матиме негативний вплив для бюджетів, а також висновок не оскаржено до суду, орган державного фінансового контролю проводить перевірку закупівлі відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Керівник органу державного фінансового контролю або його заступник приймає рішення про призначення перевірки закупівлі, яке оприлюднюється протягом двох робочих днів з дня його прийняття. При цьому процедура закупівлі на період проведення перевірки закупівлі не зупиняється.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі. Державна аудиторська служба України вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.п. 8,10 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю", у Державної аудиторської служби України є право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.11.2018 у справі № 820/8558/15, від 03.10.2018 у справі № 804/8443/16 аналізуючи вказані норми права дійшла висновку, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Його право вимоги передбачено ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення фінансового контролю» і можуть бути адресовані виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Аналогічного висновку про відсутність повноважень у вказаного органу дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.03.2019 у справі №912/898/18.

Держаудитслужба набуває статусу позивача внаслідок звернення до суду з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, однак у спірних правовідносинах Держаудитслужба не набула статусу позивача.

У даному випадку за незаконними додатковими угодами кошти отримані не підконтрольною органам Державної аудиторської служби установою, а товариством, тому правові підстави для пред`явлення даного позову в інтересах Державної аудиторської служби відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду, а відтак клопотання відповідача-2 про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

В підготовчому засіданні 16.11.2020 суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 25.11.2020.

25.11.2020 від Чернігівської обласної прокуратури надійшло клопотання щодо заміни найменування, яке змінено наказом Генерального прокурора України від 08.09.2020 №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур», найменування Прокуратури чернігівської області змінено на Чернігівську обласну прокуратуру, при чому решта реквізитів (код, адреса, засоби зв`язку) лишились незмінними. Суд задовольнив клопотання, долучивши його до матеріалів справи.

Також від позивача 25.11.2020 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника в судовому засіданні. Отриманий лист не містить електронного цифрового підпису.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Приписами ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Суд враховує, що в силу приписів пункту 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи повинні бути скріплені електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Отже, клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача у засіданні суду не відповідає вимогам вказаних норм кодексу та закону.

На час розгляду справи по суті письмовий примірник такого клопотання до суду не надійшов.

Оскільки отримане клопотання про розгляд справи за відсутності представника у засіданні суду не скріплено електронним цифровим підписом, таке клопотання не належить до офіційних, відповідно суд не приймає його до розгляду.

Позивача та відповідача-1 належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте уповноважені представники в судове засідання 25.11.2020 не з`явились, причини неявки не повідомили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області проводилась процедура закупівлі (відкриті торги) газового палива (природного газу) через електронну систему Prozorro (хід та стадії торгів а.с. 78-83).

17.12.2018 між ТОВ «Укртранссервіс-груп» (далі - Постачальник) та Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області (далі - Споживач) укладено договір про закупівлю № 19-009 (далі - Договір) (а.с. 53).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є бюджетною установою чи організацією та є кінцевим споживачем, у 2019 році, « 09120000-6 - Газове паливо (Природний газ)» (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Обсяг постачання газу - 57 000 куб. м (п.1.2 Договору).

Планові обсяги постачання газу по місяцях м.куб: січень - 8643, лютий - 10921, березень - 10635, квітень - 3542, травень - 384, червень 176, липень - 165, серпень - 165, вересень - 250, жовтень - 3939, листопад - 8440, грудень - 9740 (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору ціна газу з урахуванням тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами становить 8239,80 грн за 1000 м.куб., тариф на транспортування 105,20 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 1669,00 грн., всього з ПДВ 10 014,00 грн. Загальна сума Договору складає 570798,00 грн, з ПДВ (п. 3.2 Договору).

Ціна, зазначена в п. 3.1 Договору, може змінюватись протягом дії Договору відповідно до вимог законодавства у сфері публічних закупівель. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.3 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх використання) і діє в частині постачання газу з 01.01.2019 до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками Сторін шляхом укладання додаткової угоди. Будь-які зміни, доповнення та додатки до цього Договору, внесені належним чином, є його невід`ємними частинами (п. 11.5, 11.6 Договору).

Відповідно до п. 11.7 Договору істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому Договорі тощо.

Листом №75/19 від 10.01.2019 відповідач-2 повідомив відповідача-1 про намір укласти додаткову угоду із збільшенням ціни природного газу на 10% мотивуючи це ціновою кон`юнктурою ринку. До листа додано проект додаткової угоди та довідку Житомирської торгово-промислової палати № В-21 від 10.01.2019.

22.01.2019 між Споживачем та Постачальником укладено додаткову угоду №1 до Договору у положеннях якої сторони уточнили планові обсяги постачання газу на рівні 51820,063 м.куб по місяцях: січень - 8643, лютий - 10921, березень - 10635, квітень - 3542, травень - 384, червень 176, липень - 165, серпень - 165, вересень - 250, жовтень - 1500, листопад - 7040, грудень - 8399,063 (п. 1.3 додаткової угоди).

Згідно з п. 2 додаткової угоди ціна газу з урахуванням тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами становить 9073,97 грн за 1000 м.куб., тариф на транспортування 105,20 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 1835,83 грн., всього з ПДВ 11 015,00 грн. Загальна сума Договору складає 570798,00 грн, з ПДВ.

Пунктом 3 додаткової угоди №1 від 22.01.2019 сторони погодили набрання такою угодою чинності з 01.01.2019.

Листом №139/19 від 14.01.2019 відповідач-2 повідомив відповідача-1 про намір укласти ще одну додаткову угоду із збільшенням ціни природного газу на 10% мотивуючи це ціновою кон`юнктурою ринку. До листа додано проект додаткової угоди №2 та довідку Житомирської торгово-промислової палати № В-22 від 11.01.2019.

28.01.2019 між Споживачем та Постачальником укладено додаткову угоду №1 до Договору у положеннях якої сторони уточнили планові обсяги постачання газу - 47 114,9814 м.куб по місяцях: січень - 8643, лютий - 10921, березень - 10635, квітень - 3542, травень - 384, червень 176, липень - 165, серпень - 165, вересень - 250, жовтень - 1500, листопад - 5040, грудень - 5693,9814 (п. 1.3 додаткової угоди).

Згідно з п. 2 додаткової угоди ціна газу з урахуванням тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами становить 9990,63 грн за 1000 м.куб., тариф на транспортування 105,20 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 2019,17 грн., всього з ПДВ 12 015,00 грн. Загальна сума Договору складає 570798,00 грн, з ПДВ.

Пунктом 3 додаткової угоди №1 від 22.01.2019 сторони погодили набрання такою угодою чинності з 01.01.2019.

Згідно з пунктами 5, 9, 18, 32 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі. При цьому предмет закупівлі - це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

За приписами ч. 4 ст. 36 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього,сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу використовуючи такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України)

Всупереч наведеним нормам відповідачем-2 не додано суду належних та допустимих доказів коливання ціни товару на ринку, доказів рівня ринкової ціни на товар як на момент укладення Договору, так і на момент укладання оспорюваних додаткових угод.

ТОВ «Укртранссервіс-груп» мало можливість звернутись до компетентної організації із завданням провести дослідження аналізу ринку газу протягом дії договору та отримати за результатами такого дослідження висновок з реальним відсотком коливання ціни, однак таким правом та можливістю не скористалось, належних доказів коливання ринкової ціни на газ суду не надано.

Посилання відповідача-2 на експертні висновки Житомирської торгово-промислової плати (а.с.72 та а.с.77) не може бути належним доказом коливання ціни на газ, оскільки відображене у них значення вартості газу (станом на січень місяць, тобто на день обрахунку) здійснено на підставі інформації з мережі інтернет з використанням опублікованих цін інших підприємств-реалізаторів газу, які встановлюють такі ціни на власний розсуд і не можуть бути різними для покупців і як наслідок не відображають коливання такої ціни на ринку газу. Відомостей щодо коливання ціни на ринку газу, період за який зроблено дослідження коливання цін, такі висновки не містять, а містять лише констатацію щодо вартості газу у січні місяці.

Часовий проміжок між висновками В-21 від 10.01.2019 та В-22 від 11.01.2019 становить один день, а пропозицію про укладення додаткового договору №2 направлено ТОВ «Укртранссервіс-груп» на адресу Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області ще до укладання додаткової угоди №2.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 зі справи № 915/1868/18).

Зменшення обсягів закупівлі газу для збереження загальної ціни договору за рахунок арифметичного обчислення, при збільшенні вартості одиниці продукції, також свідчать про намір отримати збільшений прибуток при мінімально-поставленому за Договором обсягу газу, що в свою чергу спотворює первинну мету укладання такого Договору.

Те, що відповідач-2 поставив меншу кількість товару, ніж було передбачено Договором, внаслідок завищення ціни товару, не може стати обґрунтованою підставою для того, що б визнати такі дії сторін правомірними та такими, що відповідають приписам частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 912/898/18 від 21.03.2019)

Згідно статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача-2 стосовно того, що у разі визнання додаткових угод недійсними Договір, укладений за результатами проведення торгів, в силу приписів п.1.ч.1. ст.37 Закону «Про публічні закупівлі» буде нікчемним, оскільки такий Договір містить в собі всі погоджені сторонами при проведенні процедури закупівлі істотні умови, які в разі наявності підстав, можуть бути доповнені новими положеннями та уточненнями шляхом укладення додаткової угоди в порядку п.11.5. Договору.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги щодо визнання недійсними додаткових угод № 1 від 22.01.2019 та № 2 від 28.01.2019, до договору про закупівлю № 19-009 від 17.12.2018, укладеного між Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» на користь Відділу освіти сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради Чернігівської області грошові кошти у сумі 83208,30 грн переплати, що мала місце внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання спірних угод з порушенням законодавства суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно норм частини 1 статті 216 названого Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Господарським процесуальним кодексом передбачено позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ст. 45). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14)

Як вбачається зі змісту наведених положень саме на прокурора як зявника позовних вимог покладено обов`язок визначати відповідача(ів) у справі.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи визначати суб`єктний склад учасників справи та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно того суб`єктного складу, який зазначений в ньому.

Разом із тим, прокурором визначено Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту як відповідача-1 у справі, в той час, як останній є розпорядником бюджетних коштів та стороною спірних угод та Договором про закупівлю газу.

Носівська міська рада не є стороною правочину, отже не може бути позивачем в частині вимог про стягнення відповідача 83208,30 грн переплати, що мала місце внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання спірних угод з порушенням законодавства, тому позов в цій частині суд залишає без розгляду на підставі п.1.ч.1. ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог 4204 грн витрат зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» (по 2102,00 грн).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Решта доводів сторін, в тому числі викладених у відзиві на позов, заявах, поданих до матеріалів справи документах ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 226, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 22.01.2019 та № 2 від 28.01.2019, до договору про закупівлю № 19-009 від 17.12.2018, укладеного між Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп».

3. Позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» на користь Відділу освіти, сім`ї молоді та спорту Носівської міської ради коштів у розмірі 83 208,30 грн залишити без розгляду.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» (вул. сім`ї Сосніних, буд.3, м. Київ, 03148, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 2102,00 грн судового збору.

5. Стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Носівської міської ради (вул. Центральна, 20, м. Носівка, Чернігівська область, 17100, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 2102,00 грн судового збору.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2020.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/