ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Черкаси справа № 925/1378/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Савчук Віти Борисівни, м. Вінниця

до Фізичної особи-підприємця Плічка Олега Петровича, м. Черкаси

про стягнення 115 356 грн 25 коп.

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Савчук Віта Борисівна ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Плічка Олега Петровича ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості у розмірі 115 356 грн 25 коп.: 113 724 грн 00 коп. борг за поставлений товар (металеві двері) за видатковою накладною № УК-213 від 04.06.2020 та товарно-транспортною накладною № УК-213 від 04.06.2020, 568 грн 62 коп. інфляційних нарахувань, 355 грн 19 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, 708 грн 44 коп. пені та понесених судових витрат.

У позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат:

2 102 грн 00 коп. сплачена позивачем за подання позову сума судового збору,

12 000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ним на виконання усної домовленості з відповідачем був поставлений товар, а відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань, а саме не сплатив за нього.

Ухвалою від 29.10.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов не надав.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 13, статті 74 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

04 червня 2020 року позивач поставив Фізичній особі-підприємцю Плічку Олегу Петровичу (відповідач у справі) металеві двері на загальну суму 113 724, 00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковою накладною № УК-213 від 04.06.2020 та товарно-транспортною накладною № УК-213 від 04.06.2020.

Позивач зазначив, що поставка дверей здійснювалася на підставі усних домовленостей між сторонами, тобто на підставі договору, що був укладений у спрощеній формі. При цьому первинні документи, а саме видаткова накладна № УК-213 від 04.06.2020 та товарно-транспортна накладна № УК-213 від 04.06.2020, містять усі необхідні умови та реквізити договору, а також підписані сторонами без будь-яких заперечень. Відповідач за отриманий товар не сплатив.

Позивач направляв відповідачу вимогу від 27.08.2020 про сплату боргу у сумі 113 724, 00 грн, відповідно до якої вимагав повернення вказаних грошових коштів у семиденний строк із дня отримання цієї вимоги.

Згідно з сервісу відстеження поштових відправлень відповідач отримав вимогу про сплату заборгованості 02.09.2020. Останнім днем виконання грошових зобов`язань відповідачем є 09.09.2020, однак відповіді, повернення грошей чи повернення поставленого товару позивач не отримав.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Окрім того, позивач нарахував на суму заборгованості та заявив до стягнення з відповідача 568 грн 62 коп. інфляційних нарахувань, 355 грн 19 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, 708 грн 44 коп. пені.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають до часткового задоволення.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, правовідносини сторін виникли на підставі усної домовленості, за умовами якої позивач зобов`язався поставити відповідачу товар, а відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти товар та оплатити його вартість.

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин, відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи положення зазначених кодексів та дії сторін, які полягають у тому, що Фізичною особою-підприємцем Савчук В.Б. (продавець) був поставлений, а Фізичною особою-підприємцем Плічком О.П. (покупець) прийнятий товар, суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних відносин, а отже виникнення у сторін цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є відносинами поставки та відповідають ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця оплатити товар, передбачений у частині 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець, після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на товар зобов`язаний оплатити його вартість, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що факт поставки та отримання відповідачем товару: двері металічні Сицилія муар темний кипарис Царга (860 мм) права 17 шт, ціна без ПДВ за одиницю 4 212,00 грн, двері металічні Сицилія муар темний кипарис Царга (860 мм) ліва 10 шт, ціна без ПДВ за одиницю 4 212,00 грн, всього на суму 113 724,00 грн, підтверджується видатковою накладною № УК-213 від 04.06.2020 та товарно-транспортною накладною № УК-213 від 04.06.2020, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 12-14).

Будь-яких зауважень відповідача щодо якості та комплектності товару, зафіксовано не було, відповідних доказів суду не надано.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 708,44 грн пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Законом передбачена обов`язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань (частина 1 статті 547 Цивільного кодексу України ), наслідком недодержання якої є нікчемність правочину (частина 2 статті 547 Цивільного кодексу України).

Оскільки сторонами не додержані вимоги закону щодо письмової форми відповідальності відповідача (покупця), підстави для стягнення пені відсутні.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку відповідач має сплатити втрати від інфляції за весь період прострочення 09.09.2020 16.10.2020 в сумі 568,62 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 355,19 грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, 3% річних, суд встановив, що нарахування річних та інфляційних здійснено позивачем вірно, а тому, беручи до уваги, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання, позов в цій частині належить задовольнити.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Належних доказів для визначення розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу позивач суду на дату прийняття рішення не надав, отже суд не вирішує питання про розподіл цих судових витрат при ухваленні рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду позивач сплатив 2102,00 грн судового збору, що є мінімальним розміром судового збору, тому суд покладає судовий збір на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Плічка Олега Петровича ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Савчук Віти Борисівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 113 724 грн 00 коп. боргу за поставлений товар (металеві двері), 568 грн 62 коп. інфляційних нарахувань, 355 грн 19 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, 2 102,00 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 08.12.2020

Суддя О.В. Чевгуз