ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Справа № 918/655/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Логвись О.В. - голова ОСББ, Кожемякіна В.І. - адвокат;

відповідачів - не з`явились;

третьої особи - Парфеса Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" на рішення Господарського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року (повний текст складено 24.09.2020) у справі № 918/655/20 (суддя Бережнюк В.В.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода"

до відповідача-1 Рівненської міської ради

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "СІБІНВЕСТГАРАНТ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку"

про визнання частково недійсним розпорядження №1426-р від 14.08.2008

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року у справі № 918/655/20 позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" до відповідача-1 Рівненської міської ради, до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сібінвестгарант", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" про визнання частково недійсним розпорядження №1426-р від 14.08.2008 - задоволено.

Визнано недійсним розпорядження № 1426-р від 14.08.2008 р. міського голови міста Рівне "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному" в частині оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4А в м.Рівному, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сібінвестгарант", а саме: нежитлові приміщення технічного поверху №№ І-XVI, загальною площею - 484 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№ XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м.

Присуджено до стягнення з Рівненської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" - 1 051 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сібінвестгарант" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" - 1 051 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники відповідачів не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 16.11.2020 явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

19 листопада 2020 року на адресу апеляційного суду від представника апелянта надійшло клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної екскпертизи.

Вказане клопотання обгрунтоване тим, що судовий експерт Сапунова А.І. при складанні висновку врахувала не повний перелік матеріалів для проведення експертизи, не дослідила всіх доказів, зокрема не взяла до уваги наявність Інвестиційного договору №12 PЛ-4a та Інвестиційного договору №13 PЛ-4a на пайову участь у будівництві нежитлового приміщення в житловому будинку за адресою: м. Рівне, вул. Лєрмонтова, 4 а від 07.04.2008 та Акти приймання-передачі від 20.06.2008, наказ ТОВ "Сібінвестбуд" №34 від 30.04.2008 "Про розподіл та передачу житлової площі та нежитлових приміщень юридичним та фізичним особам з додатками, дозвіл на виконання будівельних робіт №287 від 07.09.2006, розпорядження міського голови №984-р від 31.05.2006 "Про дозвіл на будівництво", акт державної приймальної комісії, затверджений розпорядженням міського голови від 29.12.2007 №2581-р.

Також заявник зазначає, що у висновку експерта вказано, що спірні приміщення можна класифікувати як допоміжні приміщення даного будинку та останні призначені для побутового обслуговування мешканців житлового будинку. При цьому, у даному висновку експерта не вказано чи можливе побутове обслуговування в повноцінній мірі без вказаних приміщень та які саме побутові послуги мають надаватись із застосуванням цих приміщень.

Позивач в письмових поясненнях щодо поданого клопотання про проведення повторної експеризи заперечує проти його задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представник третьої особи підтримав подане клопотання та просив його задоволити; представник позивача проти його задоволення заперечив з підстав, викладених в письмових поясненнях.

Розглянувши подане третьою особою клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ГПК України, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Вирішуючи питання призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими.

Висновок експерта має підтверджувати або спростовувати певні обставини, на які сторони посилаються та які мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, третьою особою не обґрунтована наявність підстав для призначення повторної експертизи в суді апеляційної інстанції, як і необгрунтована неможливість подати власний експертний висновок на противагу поданому позивачем у строк, встановлений судом першої інстанції для подання доказів. При цьому, зміна представника та його необізнаність у справі не є поважною причиною пропуску строку для подачі клопотання про проведення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

В матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, складений судовим експертом Сапуновою А.І. на замовлення позивача у даній справі - ОСББ "Лагода".

Отже, позивач після звернення до суду з позовом подав суду доказ, який на його думку підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

В даному висновку експерта досліджувалось питання того чи відносяться спірні приміщення до нежитлових чи до допоміжних. Дане дослідження проводилось на підставі відповідної технічної документації та відповідних ДБН (державних будівельних норм) та інших норм чинного законодавства, в яких закріплені визначальні відмінності між нежитловими та допоміжними приміщеннями. Дане питання є суто будівельно-технічним та не стосується правових підстав набуття відповідних приміщень у власність відповідачем-2.

Таким чином, зазначені в клопотанні ПрАТ "Український банк реконструкції та розвитку" документи, а саме: інвестиційний договір №12 РЛ-4а, інвестиційний договір №13 РЛ-4а, акти приймання-передачі, накази ТОВ "Сібінвестгарант" не мають жодного відношення ні до предмету розгляду справи, ні до питань, що ставились експерту.

Також слід зазначити, що питання, які пропонує поставити на вирішення повторної експертизи третя особа, а саме: чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку; визначити порядок користування) об`єкт нерухомого майна відповідно до часток співвласників (вказати частки) не відноситься до предмету спору.

Слід зазначити, що звертаючись із клопотанням про призначення повторної експертизи, заявник не навів жодних обґрунтованих доводів щодо необґрунтованості висновку експерта або його суперечливості з іншими матеріалами справи, аргументи третьої особи фактично зводяться до правової оцінки доказів, що не входить до меж експертного дослідження. При цьому, на думку колегії суддів, очевидне безпідставне призначення повторної судової експертизи буде порушенням права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку, оскільки тягне необхідність зупинення провадження у справі на стадії апеляційного провадження. Наявність заперечень та сумнівів скаржника щодо висновку експерта не є безумовною підставою для проведення повторної експертизи, оскільки такі сумніви мають бути підтверджені та обґрунтовані доказами.

Вихід за межі розумного строку розгляду справи суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 912/3872/17.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що повторна судова експертиза повинна призначатись за наявності обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо), що не було доведено третьою особою, беручи до уваги пояснення позивача щодо висновку експерта від 14.07.2020 №8906 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ПрАТ "Український банк реконструкції та розвитку" та призначення повторної експертизи у даній справі.

Безпосередньо в судовому засіданні представники апелянта та позивача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 серпня 2008 року міським головою міста Рівне видано розпорядження №1426-р "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул. Лєрмонтова 4-а", яким доручено оформити право приватної власності на нежитлові приміщення (перший, другий та технічний поверхи) на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному:

1. - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сібінвестгарант", а саме:

- нежитлові приміщення І та ІІ поверхів №№ 7,8,9,53,54 та 55 загальною площею - 18,8 кв.м.;

- нежитлові приміщення технічного поверху №№ І - XVI загальною площею - 484,0 кв.м.;

- нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м.;

2. - за ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення першого поверху №№ 22-26, 29-38 загальною площею - 269,2 кв.м.

ОСББ №4а по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" вказує, що у липні 2019 року в ході опису та арешту майна боржника (ВП №36304090), ОСББ "Лагода" стало відомо, що технічний поверх багатоквартирного будинку, по вул. Лермонтова, 4а в м. Рівне, знаходиться у приватній власності в ТОВ "Сібінвестгарант" у вигляді нежитлових приміщень технічного поверху, площею 484 кв.м. Відповідно до експлікації внутрішніх площ по плану будівель літера А-9 по вул. Лермонтова, 4а технічного паспорту №63157, до складу приміщень, площею 484 кв.м. входять сходова клітина, сміттєва камера, ліфтова та технічні приміщення. На технічних поверхах знаходяться допоміжні приміщення, якими користуються усі мешканці багатоповерхового будинку, тобто нежитлові приміщення технічного поверху №№І-XVI, загальною площею - 484 кв.м. та нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м. належать до майна, що перебуває у спільній власності мешканців будинку та членів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що згідно ст. 19 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" таке майно не могло бути відчужене, ОСББ "Лагода" звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження міського голови міста Рівне №1426-р "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному" від 14.08.2008 у частині, що стосується оформлення права приватної власності за ТОВ "Сібінвестгарант" на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному, а саме: нежитлові приміщення технічного поверху №№ І - XVI загальною площею - 484,0 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статею 20 Господарського кодексу України визначено, що одним із способів захисту порушених прав суб`єктів господарювання є, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З пункту 1 роз`яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. № 02-5/35 вбачається, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Отже, підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і, одночасно, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, для визнання недійсним Розпорядження від 14.08.2008 №1426-р міського голови міста Рівне позивачу необхідно довести, що спірне розпорядження на час його видачі було прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало його права.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Майно об`єднання утворюється з майна, переданого йому членами об`єднання у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Частина 4 ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачає, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Як вбачається з матеріалів справи, Об`єднання Співвласників багатоквартирного будинку №4а по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" було створено власниками житлових та нежитлових приміщень будинку №4А по вул.Лермонтова у місті Рівне. 25.06.2009 здійснено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4а по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" (номер запису в Єдиному державному реєстрі - 1 006632)

Відповідно до п.1.1 Статуту ОСББ №4а по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода", затвердженого Рішенням загальних зборів ОСББ №4а по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода", що оформлене Протоколом №27 від 12.01.2017, об`єднання співвласників цього будинку створено власниками квартир та нежитлових приміщень, що розташований за місцезнаходженням: 33028, Рівненська область, місто Рівне, вул.Лермонтова, будинок 4 А, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (п.2.1. Статуту).

До загального та неподільного майна Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" відносить не нежитлові приміщення взагалі, а тільки допоміжні приміщення, а саме - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Загальне майно - це частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо);

Неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Отже, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюється приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру.

Стаття 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" містить визначення терміну "допоміжні приміщення багатоквартирного будинку" - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); технічне обладнання багатоквартирного будинку - інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території).

Технічними приміщеннями, відповідно до Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 "Будівлі та споруди. Житлові будівлі. Основні положення", визнаються приміщення для розташування обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, вентиляційних камер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що всі суб`єкти права власності рівні перед законом, тому всі власники квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями, ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на момент винесення спірного розпорядження), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; 2) облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; 3) сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла; подання допомоги власникам квартир (будинків) в їх обслуговуванні та ремонті; сприяння створенню об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, реєстрація таких об`єднань; 4) реєстрація житлово-будівельних і гаражних кооперативів; прийняття рішень про організацію стоянок автомобільного транспорту, здійснення контролю за їх діяльністю відповідно до закону; 5) забезпечення соціально-культурних закладів, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води; 6) вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин; 7) організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян; 8) організація місцевих ринків, ярмарків, сприяння розвитку всіх форм торгівлі; 9) встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад; 10) затвердження маршрутів і графіків руху місцевого пасажирського транспорту незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством; 11) забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони; 12) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку; 13) надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами; б) делеговані повноваження: 1) здійснення заходів щодо розширення та вдосконалення мережі підприємств житлово-комунального господарства, торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розвитку транспорту і зв`язку; 2) здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв`язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об`єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об`єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об`єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства; 3) здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів; 4) встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності; 5) облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; 6) надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; 7) здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; 8) видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; 9) облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади; 10) облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

У ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що повноваження сільського, селищного, міського голови починаються з моменту оголошення відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання і закінчуються в момент вступу на цю посаду іншої обраної відповідно до закону особи, крім випадків дострокового припинення його повноважень. У разі дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови чи неможливості виконання ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради. Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту вступу на посаду новообраного сільського, селищного, міського голови відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 п. 20, ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень, та несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Розпорядження є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян. Розпорядження видається та підписується головою одноособово. Цей нормативно-правовий акт має відповідати вимогам ієрархічності системи законодавства, під законності. Він не може суперечити Конституції України, не може обмежувати та скасовувати права громадян та має бути оприлюднений. Іншими словами, діяльність міського голови має відповідати його призначенню бути гарантом законності та дбати про добробут населення. Незаконні розпорядження міського голови можуть бути оскаржені до судів.

Статею 140 Конституції України передбачено межі дії органів місцевого самоврядування - самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і Законів України. Статею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" серед основних принципів здійснення дії місцевого самоврядування передбачається, зокрема, принцип законності. Принцип законності відповідає ст. 1 та ст. 8 Конституції України встановлює та визначають Україну як правову державу та закріплюють держаний принцип верховенства права. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування діють на підставі діючого законодавства та в межах повноважень й шляхом передбаченого Конституцією України та нормативно- правовими актами.

Таких повноважень міського голови, як оформлення права власності стаття 42 вищевказаного Закону не містить. Натомість, положення п."б" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" наділяють виконавчі органи ради повноваженнями щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням від 14.08.2008 №1426-р міського голови міста Рівне "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному", зокрема оформлено право приватної власності на нежитлові приміщення (перший, другий та технічний поверхи) на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сібінвестгарант", а саме: нежитлові приміщення І та ІІ поверхів №№ 7,8,9,53,54 та 55 загальною площею - 18,8 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№ І - XVI загальною площею - 484,0 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м.

Як встановлено судами обох інстанцій, оспорюване розпорядження було видано на підставі статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у межах визначених законом повноважень та відповідно до поданих документів, що підтверджують набуття у власність цією особою закріпленого за нею об`єкта будівництва, і необхідних для проведення державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна з подальшою видачею відповідного свідоцтва.

Доказами, наявними у справі, зокрема технічним паспортом №63157 (дата 29.02.2008), підтверджено, що до складу технічних приміщень 9 поверху №№І-XVІ, загальною площею - 484 кв.м. входить: I - сходова клітина; II - Сміттєва камера; III - Ліфтова; IV - XVI - технічні приміщення, що містять комунікації. Крім того, згідно технічного паспорту до складу технічних приміщень №№ХVII -ХХII, загальною площею 92,8 кв.м. входить: XVII - сходова клітина; XVIII - коридор; XIX - коридор; XX - машинне відділення; XXI - сходова клітина; XXII - котельня.

Також у справі міститься Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №8906 від 14.07.2020, проведеної на замовлення позивача - ОСББ "Лагода".

Відповідно до ст.98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи наданий позивачем висновок експерта №8906 від 14.07.2020, апеляційний суд зазначає, що останній не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей, містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. При цьому, висновок експерта складений кваліфікованим атестованим судовим експертом Сапуновою А.І. У висновку зазначено, що судовий експерт повідомлений про відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Таким чином, наданий позивачем висновок експерта №8906 від 14.07.2020 відповідає вимогам ст.98 ГПК України, а відтак правомірно прийнятий судом першої інстанції як належний та допустимий доказ.

Так, згідно з пунктом 1 висновку: у першому питанні дослідницької частини висновку, технічні приміщення приміщення: І - сх. кліт., площею 16,1 м2; II - сміт.ком., площею 3,4 м2,- ліфтова, площею 3,6 м2; IV - технічн.приміщ., площею 3,4 м2; V - технічн.приміщення площею 65,3 м2; VI - технічн. приміщ., площею 58,9 м2; VII - технічн.приміщ., площею 21,1м2; VIII - технічн.приміщ., площею 68,2 м2; IX - технічн. приміщ., площею 67,6 м2 ; X - технічн.прим., площею 20,5 м2; XI - технічн.приміщ., площею 58,8 м2; XII- технічн.приміщ., площею 2,0 м2; XIIІ - технічн. приміщ., площею 17,6 м2; ХІV технічн.приміщ., площею 2,0 м2; XV - тех. приміщ., площею 8,6 м2; XVI - техн.приміщ. площею 66,9 м2; всього, площею: 484,0 м2; XVII - сх. кліт., площею 8,0 м2; XVIII - коридор, площею 3,8 м2; XIX - коридор, площею 9,9 м2; XX - маш.від., площею 30,6 м2; XXІ -сх.кліт., площею 8,0 м2; XXII - котельня, площею 32,5 м2; всього, площею 92,8м2; всього технічному поверху, згідно експлікації та плану будинку, - 576,8м2, що знаходяться у житловому будинку по вулиці Лермонтова,буд.4а в місті Рівне, можна класифікувати як допоміжні приміщення даного будинку, враховуючи Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" [1], ЦПК [2], Наказ "Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій" [4] та вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення"(змінами) [5].

Отже, приміщення технічного поверху, а саме приміщення І - XVI, загальною площею 484,0 кв.м. та приміщення XVII - XXII, загальною площею 92,8 кв.м, що знаходяться в будинку №4а по вул.Лермонтова, в м.Рівне, відносяться до допоміжних приміщень житлового багатоквартирного будинку.

Згідно пунктів 2 - 5 висновків експерт зазначає, що відсутній окремий доступ до приміщень технічного поверху, а саме до приміщень І - XVI, та до приміщень XVII - XXII у багатоквартирному житловому будинку з даховою котельнею за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Лермонтова,буд.№4 а. Зроблено висновок про те, що приміщення І - XVI у житловому багатоквартирному будинку з даховою котельнею за вказаною адресою призначені для побутового обслугову вання мешканців житлового будинку. Для забезпечення належного функціонування багатоквартирного житлового будинку за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Лермонтова, буд. №4 а, необ хідний доступ працівників експлуатуючих організацій до приміщень І - XVI та примі щень XVII - XXII у багатоквартирному житловому будинку з даховою котельнею.

Таким чином експертом встановлено, що нежитлові приміщення технічного поверху: приміщення І - XVI загальною площею 484,0 кв.м. та приміщення XVII - XXII загальною площею 92,8 кв.м, що знаходяться в будинку №4а по вул.Лермонтова, в м.Рівне, відносяться до допоміжних приміщень житлового багатоквартирного будинку.

Поряд з тим, спірним Розпорядженням від 14.08.2008 №1426-р оформлено право приватної власності за ТОВ "Сібінвестгарант" на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному, а саме: нежитлові приміщення технічного поверху №№ І - XVI загальною площею - 484,0 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м.

Отже, до об`єктів, на які за ТОВ "Сібінвестгарант" оформлено право власності, увійшли також допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, які належать на праві спільної власності власникам квартир в житловому багатоквартирному будинку №4а по вул.Лермонтова, в м.Рівне.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена особою), набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підтвердженням наявності права власності на обєкти нерухомості та підставою для проведення реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючі документи, перелік яких наведено у додатку №1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (яке було чинним на момент вииникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема право власності на нерухоме майно та речові права на чуже нерухоме майно.

Поряд з тим судом береться до уваги рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року N 7-рп/2009 року, в якому Конституційний суд України роз`яснив, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що Розпорядження від 14.08.2008 №1426-р міського голови міста Рівне "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному" у частині, що стосується оформлення права приватної власності на нежитлові приміщення на вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному за ТОВ "Сібінвестгарант", а саме: нежитлові приміщення технічного поверху №№ І - XVI загальною площею - 484,0 кв.м.; нежитлові приміщення технічного поверху №№XVIІ-XХІI, загальною площею - 92,8 кв.м., прийняте з порушенням вимог ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України щодо непорушності права власності на майно, яке належить власникам квартир (права спільної сумісної власності відповідно до закону), місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що оспорюване Розпорядження від 14.08.2008 №1426-р міського голови міста Рівне у наведеній частині є незаконним та порушує право власності власників квартир вказаного житлового будинку, що в свою чергу є підставою для визнання його недійсним та відповідно задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на рішення Конституційного Суду України №1-2/2004 від 02.03.2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), колегія суддів вважає помилковими, оскільки дане рішення стосувалося офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а житловий будинок по вул.Лермонтова, 4-а в м.Рівному ніколи не знаходився ані в державній, ані в комунальній власності.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року у справі №918/655/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/655/20 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "08" грудня 2020 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.