РІШЕННЯ

03 грудня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/642/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Крутіній Ю.С.

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС, вул. Закревського, 16, м. Київ, 02222

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД, вул. Вояків УПА, буд. 1, кв. 12, с. Петриків, Тернопільський район, Тернопільська область, 47720

про стягнення 16894, 92 грн. заборгованості

За участі представників сторін:

Позивача: Поповича Ярослава Петровича, довіреність вих. № 377 від 30.12.2019 р.

Відповідача: Бачинської Тетяни Петрівни, довіреність вих.№ 41 від 08.04.2020 р.

Суть справи:

07.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД про стягнення 16 894,92 грн. заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого товару по договору №9241-21/2019 від 20.11.2019, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 16 894, 92 грн., з яких: 15 434, 16 грн. основний борг, 747,25 грн. пеня та 713,51 грн. 12% річних.

Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження у справі № 921/642/20 за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 12.11.2020 на 10:00 год.

05.11.2020 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву №б/н від б/д (вх. № 7957 від 05.11.2020), в якому заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву, зокрема, зазначив, що у відповідача відсутній обов`язок оплати за виставлений рахунок №S від 30.04.2020, оскільки отриманий товар за накладною №SІ від 29.04.2020 є заміною неякісного товару, також на підтвердження своїх доводів вказав, що суду будуть надані письмові пояснення свідків відповідно до ст. 80 ГПК України.

12.11.2020 на електронну адресу суду представником позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС, надіслано відповідь на відзив №б/н від 12.11.2020 (вх. № 8232 від 12.11.2020), в якому проти тверджень відповідача заперечив повністю, з огляду на те, що предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за видатковими накладними №SI від 29.04.2020 на суму 14613,54 грн. та №SI від 04.05.2020 на суму 820,62 грн.

У судовому засіданні 12.11.2020 оголошено протокольну ухвалу про перерву до 03.12.2020 на 12:00 год.

17.11.2020 на адресу суду позивач надіслав відповідь на відзив на позовну заяву № від 11.11.2020 (вх. № 8376 від 17.11.2020) в якому повторно зазначив свої доводи щодо предмету спору, а саме, що підстава звернення до суду з позовом є поставка товару: за видатковими накладними №SI від 29.04.2020 та №SI від 04.05.2020, рахунками №S від 29.04.2020 та №S від 04.05.2020, і товарно-транспортною накладною №SHP від 04.05.2020.

27.11.2020 на адресу суду відповідачем надіслано клопотання про долучення до матеріалів справи: заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку статті 88 ГПК України, Акту про виявлення недоліків (дефекти) устаткування №24/04/20 від 24.04.2020 та копії листів непрацездатності серії АДШ №195712 від 02.11.2020 та серії АДШ №112746 від 02.11.2020.

Представник позивача в судове засідання 03.12.2020 прибув, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 03.12.2020 з`явився, проти позову заперечив повністю, з мотивів викладених у відзиві на позов та нотаріально посвідчених заявах свідків, які були додані до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності судом встановлено наступне:

20.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС, як Постачальником, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД, як Покупцем, з другої сторони, був підписаний та скріплений печатками Договір №9241-21/2019 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором передати у власність Покупця визначені договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором прийняти товар та послуги та здійснити їх плату.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару (п. 1.2 умов Договору).

Згідно з п. 2.3.1 умов Договору сторони визначили, що товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару покупцю на складі постачальника, доказом передачі товару постачальником у власність покупця є належним чином оформлена товарна (видаткова) накладна.

Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складно ви договору, без складання специфікацій. Покупець підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною. Сторони домовились, що уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника, у тому числі перевізника, покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на товар: товарні (видаткові) накладні, товарно-транспортні накладні тощо (п.п. 2.4, 2.5 умов договору).

Відповідно до п. 3.1 умов Договору, ціни на товар і послуги погоджуються сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних (видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленнях-нарядах та Актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно до п. 3.3 умов договору, у випадку продажу товару на умовах попередньої оплати постачальник одночасно з підтвердженням замовлення надає покупцю рахунок на оплату.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 року. Якщо протягом одного місяця до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на один календарний рік і так рік за роком (п. п. 8.2, 8.4 умов Договору).

На виконання умов зазначеного Договору, відповідно до видаткової накладної №SI від 29.04.2020 на суму 14 613,54 грн. і рахунку №S від 29.04.2020 на суму 14 613,54 грн. та видаткової накладної №SI від 04.05.2020 на суму 820,62 грн., рахунку №S від 04.05.2020 на суму 820,62 грн. та Товарно-транспортної накладної №SHP від 04.05.2020 на суму 820,62 грн., позивач ТОВ Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС поставило відповідачу ТОВ ТОМ-ІНВЕСТБУД товар на загальну суму 15 434,16 грн.

24.09.2020 року позивач направив відповідачу лист-вимогу №24/20 про сплату суми основного боргу, проте вказана вимога залишена відповідачем без оплати та уваги.

Матеріали справи свідчать, що досягти згоди щодо сплати існуючої заборгованості в добровільному порядку сторонам не вдалося, що слугувало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС з позовом до суду про примусове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД боргу в загальній сумі 16 894,92 грн. з яких: 15 434,16 грн. основний борг, 747,25 грн. пеня та 713,51 грн. 12% річних.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки врегульованого положеннями ст.712 ЦК України, в силу якої продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання умов укладеного правочину позивач поставив, а відповідач прийняв Товар на загальну суму 15 434,16 грн. зокрема:

- видаткової накладної №SI від 29.04.2020 та рахунку №S від 29.04.2020 на суму 14 613,54 грн.;

- видаткової накладної №SI від 04.05.2020, рахунку №S від 04.05.2020, товарно-транспортної накладної №SHP від 04.05.2020 на суму 820,62 грн.

Факт отримання ТОВ ТОМ-ІНВЕСТБУД товару згідно наведених вище додатків до Договору підтверджено також і наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, рахунків та товарно-транспортної накладної та факт отримання відповідачем не заперечено.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого Товару не виконав, мотивуючи це тим, що у відповідача відсутній обов`язок сплатити вищезгадану поставку, оскільки це була заміна неякісного товару, який ним вже сплачений відповідно до виставленого рахунку №NS від 23.04.2020, та наданими показами свідків, що підтверджують даний факт заміни.

Матеріали справи містять заяви фізичних осіб (покази свідків) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчені нотаріусом, попереджених про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, згідно яких ці фізичні особи вказували на обставину, що: « 24.04.2020 після встановлення компресора пневмосистеми КШМ PR 4040-1200 030 001 в автомобіль MAN TG 18.410, останній того ж дня перестав працювати, а при його перевірці було встановлено, що причиною неполадки був компресор, який не надавав необхідної потужності (не накачував повітря), про що представниками відповідача був складений відповідний Акт виявлених недоліків та в подальшому передано його представникам ТОВ Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС».

Згідно з частиною 1 статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Статтею 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 15 434,16 грн. основного боргу, 747,25 грн. пені та 713,51 грн. 12% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача викладені ним у відзиві та його припущення не заслуговують на увагу і не приймається судом з огляду на те, що згідно п. 6.1 умов договору №9241-21/2019 від 20.11.2019р., неякісний товар підлягає заміні постачальником на підставі висновку постачальника за умови, що товар є негідним для застосування з вини постачальника і при цьому не має пошкоджень з вини покупця, заміна неякісного товару здійснюється на складі постачальника протягом трьох днів з моменту складення відповідного висновку постачальника, при наявності відповідного товару на складі, при цьому складається акт із зазначенням асортименту, кількості і якості товару, що замінюється, підписується сторонами і разом з висновком постачальника є підставою для заміни товару.

В той же час, жодного належного або допустимого доказу поставки товару за видатковою накладною №SI від 29.04.2020 на суму 14 613,54 грн., рахунку №S від 29.04.2020 на суму 14 613,54 грн., видатковою накладною №SI від 04.05.2020 на суму 820,62 грн., рахунку №S від 04.05.2020 на суму 820,62 грн. та товарно-транспортної накладної №SHP від 04.05.2020 на суму 820,62 грн. за правилами п. 6.1 розділу 6 договору №9241-21/2019 від 20.11.2019р. як заміну раніше отриманого неякісного товару відповідач не подав, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями вказаних осіб і поставкою товару суду не було надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД 15 434,16 грн. основного боргу, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Ст. ст. 546-551 ЦК України визначено що, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 5.2 умов Договору сторонами узгоджено, що за порушення грошового зобов`язання за договором більше трьох календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

На підставі наведених вище положень Договору, зважаючи на допущені відповідачем порушення терміну оплат вартості Товару, позивачем за період з 14.05.2020 по 28.09.2020, нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 747,25 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. (п. 1.9 вказаної Постанови).

Розглянувши розрахунок позивача та перевіривши правильність нарахування пені за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", суд встановив, що заявлені вимоги є правомірними та такими, що підлягають до задоволення в розмірі 747,25 грн.

Окрім того, предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача 12% річних в загальній сумі 713,51 грн.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зі змісту вищенаведених імперативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Пунктом 5.3 умов Договору, визначено, що сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором, винна сторона несе відповідальність. Встановлена статтею 625 ЦК України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми.

На підставі наведених вище положень Договору та вимог чинного законодавства, за несвоєчасну оплату позивачем за період з 11.05.2020 по 28.09.2020, нараховано та заявлено до стягнення 12% річних в загальній сумі 713,51 грн.

Судом розглянуто проведений позивачем розрахунок 12% річних та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище Додатків Товару, та встановлено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12 % річних в загальній сумі 713,51 грн. є обґрунтованою, правомірною та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОМ-ІНВЕСТБУД (вул. Вояків УПА, буд. 1, кв. 12, с. Петриків, Тернопільський район, Тернопільська область, 47720, ідент. код 33282104) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС (вул. Закревського, 16, м. Київ, 02222, ідент. код 37141112) 16 894 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн 92 коп. заборгованості, з яких: 15 434 (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн 16 коп. основного боргу, 747 (сімсот сорок сім) грн 25 коп. пені та 713 (сімсот тринадцять) грн 51 коп. 12% річних та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12 .2020.

Суддя Н.М. Бурда