ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" грудня 2020 р.Справа № 922/3914/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву (вх.№3914/20 від 03.12.2020) представника Акціонерного товариства "Харківобленерго" про забезпечення позову

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, б. 149; )
до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, б. 24; )
про стягнення заборгованість

ВСТАНОВИВ:

03.12.2020 Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" заборгованість в сумі 9 215 644,33 грн., з яких: надання послуг з розподілу електричної енергії - 8 856 091,23 грн., пеня у розміру 264 328,51 грн., 3% річних у розмірі 40 575,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 54 649,52 грн., а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Разом з позовом представником Акціонерного товариства "Харківобленерго" надано до суду заяву (вх.№3914/20 від 03.12.2020) про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання на грошові кошти у розмірі ціни позову в сумі 9 215 644,33 грн. та 138 234,67 грн. суму судового збору, які наявні на всіх банківських рахунках відповідача, відповідно до зазначених реквізитів рахунків:

АБ УКРГАЗБАНК:

НОМЕР_1

AT Укрексімбанк:

НОМЕР_2

НОМЕР_3

AT КБ ПриватБанк:

UA2253386

UA2204546

Держказначейська служба України, м.Київ:

UA0079723

UA0079723

НОМЕР_4 , а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділів (філій) відповідача КП Міськелектротранссервіс (), які будуть виявлені під час виконання ухвали суду.

Разом з тим позивач просить суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки відсутні підстави для його застосування.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що КП Міськелектротранссервіс свідомо ухиляється від виконання договірних зобов`язань, в зв`язку з чим загальний борг перед AT Харківобленерго протягом 2019-2020 років станом на 26.11.2020 складає 16 612 298,39 грн. Оскільки, відповідач за останній рік не виконує та продовжує нехтувати своїм обов`язком щодо належного виконання договірних зобов`язань, тобто порушує вимоги ст.526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання відповідно до умов договору, а також вимог п.1 ст.193 Господарського Кодексу України, пп.1 п.5.1.1 Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, безпідставно на власний розсуд, ігноруючи права позивача, проводить розрахунки не в повному обсязі, у позивача є підстави вважати, що, така позиція відповідача може зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Дослідивши подану заяву (вх.№3914/20 від 03.12.2020) представника Акціонерного товариства "Харківобленерго" про забезпечення позову та додані до неї докази, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 140 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 2 статті 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Тобто, імперативними приписами ч.1 ст.139 ГПК України визначено обов`язкові вимоги, які ставляться та яким повинна відповідати заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вказано у п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.122011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з цим, виходячи з аналізу Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Таким чином, зазначення у заяві про забезпечення позову обґрунтованості такого забезпечення та доведення, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення є обов`язковим.

Отже, саме лише посилання в заяві на недобросовісне виконання договірних зобов`язань відповідача та надання довідки позивача про розмір заборгованості відповідача не свідчить про утруднення та/або неможливість виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, заявником у своїй заяві не було надано суду у відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74, ст.136 Господарського процесуального кодексу України усіх належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували станом на момент розгляду даної заяви наявність обставин, передбачених ст.136 Господарського процесуального кодексу України, необхідних для забезпечення позову, а саме, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статтею 14 Господарського процесуального кодексу України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України), про що йдеться в положеннях частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України та постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання на грошові кошти у розмірі ціни позову в сумі 9 215 644,33 грн. та 138 234,67 грн. суму судового збору, які наявні на всіх банківських рахунках відповідача, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділів (філій) відповідача КП Міськелектротранссервіс (), які будуть виявлені під час виконання ухвали суду, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, викладених у заяві про забезпечення позову, у зв`язку з чим заява (вх.№3914/20 від 03.12.2020) представника Акціонерного товариства "Харківобленерго" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 136-140, 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви (вх.№3914/20 від 03.12.2020) представника Акціонерного товариства "Харківобленерго" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу, відповідно до частини 8 статті 140 ГПК України, може бути оскаржено в порядку, передбаченому статтями 254, 255 ГПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Ухвала підписана 04 грудня 2020 року.

Суддя Т.О. Пономаренко