УХВАЛА

02 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11305/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючий, Мачульського Г. М., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Астапова Ю.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Радомишльської районної спілки споживчих товариств на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі

за позовом Радомишльської районної спілки споживчих товариств до Державного підприємства "СЕТАМ" та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ Фрай", про визнання недійсними електронних торгів,

за участю представників:

позивача - Данильченко І. А., Черниш М. М.;

відповідача-1 - не з`явилися;

відповідача-2 - не з`явилися;

третьої особи-1- не з`явилися;

третьої особи-2 - не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Радомишльська районна спілка споживчих товариств звернулася (далі - Спілка споживчих товариств) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "СЕТАМ" (далі - ДП "СЕТАМ") та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ДВС), треті особи на стороні відповідачів - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЦ Фрай" (далі - ТОВ "ТЦ Фрай"), у якому просила:

- визнати недійсними електронні торги, проведені 08.08.2018 ДП "СЕТАМ" щодо продажу приміщення універмагу загальною площею 6 128,70 м2, що знаходиться за адресою: Житомирська область, місто Радомишль, вул. Велика Житомирська, 1/2;

- скасувати свідоцтво переможця електронних торгів від 10.08.2018 (серія та номер 729), видане приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Мельниченко Наталією Михайлівною;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію виникнення права власності від 10.08.2018 за № 27437023, вчинений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Мельниченко Наталією Михайлівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 42485461) на користь ТОВ "ТЦ Фрай" щодо приміщення універмагу загальною площею 6 128,70 м2, що знаходиться за адресою: Житомирська область, місто Радомишль, вул. Велика Житомирська, 1/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі судових рішень у справах № 8/84-НМ Господарського суду Житомирської області та № 2-1694 Солом`янського районного суду міста Києва, які були в подальшому скасовані судами вищих інстанцій, приміщення універмагу вибуло з володіння позивача і в подальшому було неодноразово відчужено. З метою недопущення продажів спірного приміщення, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.11.2015, зміненою постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються приміщення універмагу, а саме: продавати, передавати у заставу, іпотеку, дарувати тощо. Також ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.07.2018 у справі № 906/631/18 з метою забезпечення позову Радомишльської районної спілки споживчих товариств про витребування приміщення універмагу з чужого незаконного володіння було повторно накладено арешт на будівлю універмагу та відповідна інформація була внесена до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Незважаючи на вжиті судами заходи забезпечення, не перевіривши наявність (відсутність) чинних обмежень майна, державний виконавець передав ДП "СЕТАМ" на реалізацію приміщення універмагу і 08.08.2018 відбулися електронні торги з продажу спірного майна. За результатами торгів переможцем було визнано ТОВ "ТЦ Фрай", якому було видано свідоцтво переможця торгів та 10.08.2018 здійснено державну реєстрацію виникнення права власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 (суддя Ващенко Т. М.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 (колегія суддів: Ткаченко Б. О., Гаврилюк О. М., Сулім В. В.), у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на те, що позивач правомірно звернувся за захистом свого порушеного речового права і має законний інтерес у визнанні недійсними електронних торгів, проте заявлена позивачем вимога, хоч і відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав, однак по своїй суті не призводить до поновлення порушеного права позивача, який вважає себе власником приміщення універмагу, і за захистом якого він фактично звернувся до суду, оскільки з огляду на правові наслідки недійсності правочину, передбачені статтею 216 ЦК України, задоволення такої вимоги не призведе до повернення позивачеві спірного майна. Отже такий спосіб захисту не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, не виключає подальші протиправні дії стосовно цього майна та не виключає необхідність подальших звернень до суду для захисту цього права.

Суди послалися на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24.06.2015 у справі № 6-251цс15, згідно якого за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 906/730/18 за позовом Радомишльської районної спілки споживчих товариств до ТОВ "ТЦ Фрай" про витребування приміщення універмагу.

У касаційній скарзі Спілка споживчих товариств просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому скаржник наголошує на неврахуванні судами висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц і у постановах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 554/410/15ц та від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16 про те, що укладений правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом по іншій справі, є нікчемним, незалежно від того чи було зареєстроване таке обтяження.

Також Спілка споживчих товариств акцентує на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних відносинах, а саме щодо відчуження майна та набуття права власності в результаті скоєння кримінального злочину.

У відзиві на касаційну скаргу ДП "СЕТАМ" зазначає, що чинним законодавством не передбачено підстав для зняття майна з реалізації чи зупинення електронних торгів у випадку накладення судами обтяжень на нерухоме майно. Жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача у результаті проведення спірних торгів у касаційній скарзі не доведено. Разом з тим у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 911/494/17 та від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17 містяться висновки про необхідність наявності зазначених умов для визнання електронних торгів недійсними.

У зв`язку з чим, ДП "СЕТАМ" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшло.

Згідно з положеннями статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Приписами статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Обраний позивачем спосіб захисту обґрунтовано тим, що на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані судами вищих інстанцій, приміщення універмагу вибуло з володіння позивача і було неодноразово відчужено. Разом з тим, незважаючи на вжиті судами заходи забезпечення, не перевіривши наявність (відсутність) чинних обмежень майна, державний виконавець передав ДП "СЕТАМ" на реалізацію приміщення універмагу і за результатами проведених електронних торгів переможцем було визнано ТОВ "ТЦ Фрай", якому було видано свідоцтво переможця торгів та 10.08.2018 здійснено державну реєстрацію виникнення права власності.

При цьому позивачем заявлено лише вимоги про визнання недійсними електронних торгів, скасування свідоцтва переможця електронних торгів і скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію виникнення права власності, та не заявлено вимоги про витребування спірного майна.

Разом з тим, під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України.

Якщо позивач вважає, що покупець не набув права власності на отримане ним спірне майно, зокрема, тому, що покупець не є добросовісним набувачем, то він вправі скористатися передбаченими законодавством зобов`язально-правовими способами захисту права власності. Для застосування таких способів захисту немає потреби в оскарженні результатів електронних торгів або підписаного в подальшому договору купівлі-продажу.

В зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними проведених електронних торгів та їх результатів та про визнання недійсним договору купівлі-продажу, не можуть бути задоволені з мотивів, викладених у цій постанові.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що частина 2 статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини 2 статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 зазначено про те, що якщо позивач вважає, що покупець не набув права власності на отримане ним спірне майно, зокрема, тому, що покупець не є добросовісним набувачем, то він вправі скористатися передбаченими законодавством зобов`язально-правовими способами захисту права власності. Для застосування таких способів захисту немає потреби в оскарженні результатів електронних торгів або підписаного в подальшому договору купівлі-продажу зерна (п.57). В іншому випадку позивач може вдатися до такого способу захисту, як відшкодування завданої йому майнової шкоди (п.58).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц зазначено, що: цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння (п. 40); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України) (п. 42); враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (п. 43); відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння (п. 44).

Разом з тим, у разі реалізації такого способу захисту порушеного права, як витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України без оскарження результатів електронних торгів або підписаного в подальшому договору купівлі-продажу, як про це визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 зі справи № 910/3907/18, вбачається, що такий спосіб захисту буде неефективним, оскільки право володіння нерухомим майном добросовісним набувачем може бути підтверджене після прийняття судом рішення про його витребування, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Крім того, якщо позивачу буде відмовлено у позові про визнання недійсними електронних торгів через неефективність такого способу, як про це зазначала Велика Палата Верховного Суду у вищенаведених постановах, позивач буде позбавлений ефективної можливості визначити винну особу, за наслідками діянь якої позивачу було завдано збитків, та, фактично, буде позбавлений права на їх відшкодування, або ж це значно утруднить захист права на таке відшкодування.

В рівній мірі, у разі задоволення позову і витребування майна у добросовісного набувача, та у разі визначення такого способу захисту права, як визнання недійсними електронних торгів, неефективним, і добросовісний набувач буде позбавлений ефективної можливості визначити винну особу, а відтак і права на відшкодування збитків, або ж це значно утруднить захист права на таке відшкодування.

Таким чином, враховуючи наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що скасування електронних торгів не призводить до поновлення порушеного права, а також про неможливість витребування у добросовісного набувача примусово реалізованого майна, виникає питання, - який спосіб захисту порушених прав позивача слід вважати ефективним та таким, що призведе до відновлення порушеного права?

Слід зазначити, що відповідно до положень статті 302 ГПК України та статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

Згідно з положеннями частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 4 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 388 ГПК України та правову позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, колегія суддів вважає, що без визнання недійсними електронних торгів неможливо захистити порушене право власника майна, яке вибуло з його володіння, користування та розпорядження з незалежних від нього причин, в зв`язку з чим колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18.

Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись статтями 234, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 910/11305/18 за касаційною скаргою Радомишльської районної спілки споживчих товариств на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя К. Пільков