ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Справа № 903/182/15

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Хохлов В.О.,

відповідача: Саюк С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Агрофірма "Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.06.20р. (ухваленого суддею Якушева І. О., повний текст складено 15.06.20р.) у справі № 903/182/15

за позовом Фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича

до відповідача Дочірнього підприємства Агрофірма "Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам"

про стягнення 504 760,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ковальський Степан Лукич (первісний позивач) звернувся в Господарський суд Волинської області з позовом до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" (надалі - відповідач) про стягнення 510280,00 грн. вартості виконаних робіт, штрафу, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, з яких: 219 120,00 грн. - заборгованість за надані на підставі договору №13 від 20.10.2013 послуги із збирання врожаю зернових та технічних культур, 219120,00 грн. - штраф, 64386,00 грн. - інфляційні втрати, 7654,00 грн. три проценти річних.

Ухвалою суду першої інстанції від 13.09.2018 було задоволено клопотання фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича від 17.07.2017 про заміну учасника справи його правонаступником; замінено фізичну особу - підприємця Ковальського Степана Лукича на його правонаступника фізичну особу-підприємця Власюка Василя Тихоновича (надалі - позивач).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.06.2020 року у справі №903/182/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на користь Фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича 216360,00 грн. заборгованості; 55470,96 грн. збитків, завданих інфляцією; 7584,55 грн. процентів річних; 5588,59 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 216360,00 грн. штрафу, 8915,04 грн. збитків, завданих інфляцією, та 69,45 грн. процентів річних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги на загальну суму 219120,00 грн., які були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, однак відповідач частково оплатив надані йому послуги, таким чином суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 216360,00 грн.

Разом з тим, суд, здійснивши власний перерахунок інфляційних та річних, з урахуванням часткової оплати заборгованості відповідачем в сумі 2760,00 грн., дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення 55470,96 грн. збитків, завданих інфляцією та 7584,55 грн. процентів річних.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу суд відмовив у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення з відповідача 216360 грн. штрафу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 03.06.2020 року у справі № 903/182/15 в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на користь фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича 216 360 грн. заборгованості, 55470,96 грн. збитків, завданих інфляцією, 7584,55 грн. процентів річних, 5588,59 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору по справі №903/182/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з урахуванням положень Додаткової угоди № 1 до договору № 13 від 20.10.13, сторони встановили більш чіткий порядок розрахунків за договором, а саме протягом 10 банківських днів після отримання рахунку на оплату за реквізитами, які будуть визначені саме в рахунку. Однак, на час подання апеляційної скарги рахунок на оплату позивачем відповідачу не виставлявся і не отримувався. Таким чином, вважає, що строки оплати за Договором №13 не настали, позов є передчасним, що має наслідком відмову у його задоволенні.

Скаржник зазначає, що Господарським судом Волинської області при прийнятті рішення по справі неправомірно не взято до уваги нотаріально посвідчену копію Додаткової угоди №1 до Договору №13 від 20.10.2013 як доказу по справі, з підстави неподання суду оригіналу додаткової угоди для огляду. Посилаючись на Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанову КМУ від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" із змінами і доповненнями, та запровадженням карантинних заходів, скаржник вважає, що був позбавлений можливості як надати оригінал Додаткової угоди №1 для огляду в судовому засіданні, так і надати свої аргументи при прийнятті рішення. Наголошує, що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи під час дії карантину та прийнявши рішення по справі, грубо порушив п.4 Прикінцевих положень ГПК України, де встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема щодо розгляду справи по суті, продовжуються на строк дії такого карантину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що після підписання Додаткової угоди № 1 від 01.12.2013 ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" платіжним дорученням № 952 від 17.04.2014 перерахувало на розрахунковий рахунок підприємця Ковальського С.Л. 2760 грн., зазначивши в призначенні платежу "Оплата заборгованості за надані послуги згідно Договору № 13 від 20.10.2013 р. без ПДВ". Такими діями, на думку позивача, ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" спростувало укладення Додаткової угоди № 1 від 01.12.2013 р. та фактично схвалило умови Договору №13 від 20.10.2013 р. і підтвердило дійсність п. 4.2. Договору про оплату виконаних робіт після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, а не після отримання рахунку про оплату.

Щодо твердження відповідача про позбавлення його можливості взяти участь в судовому розгляді справи, надати оригінал Додаткової угоди №1 для огляду та надати свої аргументи при прийнятті рішення, позивач наголошує, що судові засідання у даній справі неодноразово відкладалися за клопотаннями відповідача. Позивач переконаний, що відповідач мав можливість направити до суду для огляду в судовому засіданні оригінал Додаткової угоди № 1 цінним лисом з описом кур`єрською поштою та прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Разом з тим, позивач повідомляє, що введення карантину не перешкодило представнику відповідача прийняти особисту участь 14 травня 2020 року в засіданнях Господарського суду Волинської області під час розгляду справи № 903/249/20. На думку позивача, така позиція відповідача є продовженням свідомого зловживання своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду даної справи з 2015 року, за що Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду ухвалами від 18 жовтня 2018 року, від 08 серпня 2019 року та від 19 грудня 2019 року накладав на ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" штраф за оскарження судового рішення, яке не підлягає оскарженню, за подання клопотань (заяв) для вирішення питання, яке вже вирішене судом, заявлення завідомо безпідставного відводу та вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. Відтак, позивач просить рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2020 року у справі № 903/182/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 у справі № 903/182/15 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.06.2020 у справі № 903/182/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.10.2020.

До початку судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 903/182/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 903/249/20 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.07.2017 до договору № 13 про надання послуг по збиранню урожаю 2013 р. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що у випадку задоволення позовних вимог у справі № 903/249/20 про визнання угоди про відступлення права вимоги недійсною з моменту її вчинення, ФОП Власюк Василь Тихонович (позивач у даній справі) не буде стороною у договорі № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 р., на підставі якого заявлені позовні вимоги у справі № 903/182/15.

За результатом розгляду клопотання відповідача Північно-західним апеляційним господарським судом винесено ухвалу від 29.10.2020 у даній справі та зупинено провадження у справі № 903/182/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 903/249/20.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі № 903/249/20 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича та Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 03 серпня 2020 року у справі №903/249/20 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 провадження у справі № 903/182/15 поновлено та призначено розгляд апеляційної скарги на 02.12.2020.

02.12.20 до початку судового засідання від відповідача апеляційному суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обгрунтоване тією обставиною, що ДП "Луга Нова" оскаржено постанову апеляційної інстанції у справі №903/249/20 до Верховного суду, та зважаючи на те, що рішення у справі №903/249/20 має значення для розгляду даної справи.

Розглянувши подане стороною клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його необгрунтованість, оскільки визначені у ньому підстави не відповідають вимогам ч. 2 ст. 202 ГПК України, а відповідно не можуть слугувати підставою для відкладення справи. Колегія суддів звертає увагу також на те, що відкладення розгляду справи можливе лише в межах строків, встановлених для розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 273 ГПК України, які у даній справі закінчилися.

В судовому засіданні від 02.12.2020 заслухано пояснення, міркування та аргументи представників сторін по суті апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2013 між Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" (Замовник) і ФОП Ковальським Степаном Лукичем (Виконавець) було укладено договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року.

Відповідно до п.1.1. договору його предметом є надання Виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах Замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в таких обсягах: назва культури - кукурудза, площа - 664 га, розцінка - 330 грн. за гектар, сума - 219120 грн.

У п.п.2.1.5 п. 2.1. договору сторони погодили, що в день закінчення Виконавцем робіт сторони оформляють акт здачі-приймання виконаних робіт у двох примірниках із зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника або осіб за дорученням, скріплюють його печатками.

Згідно з п. 4.1. договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного договору.

Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку, виписаного за фактичний обсяг наданих послуг, підтверджених актами виконаних робіт і підписаними особами замовника та виконавця протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (п.4.2. договору).

У розділі 5 договору визначено відповідальність сторін. Зокрема, пунктом 5.7. договору передбачено, що згідно з п.4.2. договору оплата за виконані послуги проводиться протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. У разі несвоєчасного розрахунку з Виконавцем, Замовник сплачує штраф в розмірі всієї суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 8.1. договору, останній діє з моменту його підписання до 31.12.2013, а в частині розрахунку до повного виконання договірних зобов`язань.

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою Замовника.

На виконання умов договору, 05.12.2013 його сторонами було підписано акт прийняття виконаних робіт №13, згідно з яким ФОП Ковальський Степан Лукич виконав для ДП "Агрофірма Луга-Нова" зерноуборочними комбайнами "Массей Фергюсон" збирання врожаю кукурудзи на площі 664 га, ціна послуги 330 грн. за 1 га, на суму 219120 грн. В акті зазначено, що робота виконана згідно агротехнічних вимог.

Акт підписаний представниками сторін та скріплений печаткою ДП "Агрофірма Луга-Нова".

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач всупереч вимогам п. 5.7 договору впродовж 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт №13 від 05.12.2013 не оплатив вартості наданих послуг.

Як зазначає позивач у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.172-174 т.2), він претензією від 16.09.2014 звертався до відповідача та просив у добровільному порядку виконати господарські зобов`язання та сплатити суму боргу, вказавши банківські реквізити для перерахування коштів, однак, ДП "Агрофірма Луга-Нова" відповіді на претензію не надало, суми заборгованості не сплатило.

Колегією суддів встановлено, що договір №13 від 20.10.2013 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року був предметом судового розгляду у справах №903/212/15, № 903/839/15, №903/249/20. Дослідивши судові рішення у вказаних справах, опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень, апеляційний суд встановив наступне.

У справі №903/212/15 позивач - дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору №13 від 20.10.2013 посилався на укладення цього правочину директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" з перевищенням наданих йому статутом повноважень без погодження вищим органом засновника. В доповненнях до позовних вимог позивач також посилався на неукладеність договору про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року № 13 у зв`язку з не підписанням та відсутністю схвалення відповідачем договору.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.05.2015 року, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанцій, у позові відмовлено.

У справі №903/839/15 позивач - ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" на обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року посилався на те, що договір був підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому на підставі ч. 1 ст.232 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним. Окрім цього, позивач стверджував, що договір, підписаний директором підприємства (позивача) всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома. Зазначав, що договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, тобто позивачу, договір не міг бути виконаний відповідачем у зв`язку з відсутністю у нього будь-яких засобів для виконання подібного виду робіт.

Рішенням Господарського суду Волинської області від у справі №903/839/15 позивачу - ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" у позові про визнання недійсним Договору №13 відмовлено. Рішення набрало законної сили 23.02.2017 після розгляду чергової апеляційної скарги позивача у даній справі.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 є дійсним та в силу ст.11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

11.07.2017 року між фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та фізичною особою-підприємцем Власюком Василем Тихоновичем було укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І. та зареєстрований в реєстрі № 1435. Вказаний договір був предметом розгляду у справі № 903/249/20.

Предметом Договору про відступлення права вимоги від 11.07.2017 є прийняття на себе Новим кредитором права вимоги про стягнення з ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" як оплати за виконані роботи по Договору №13, так і всіх штрафних санкцій, що нараховані у межах Договору №13.

Відповідно до п. п.1.1., 1.2. цього договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, укладеного 20 жовтня 2013 між первісним кредитором - фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та боржником - дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", а також прийняв на себе право вимоги щодо підписаного 05 грудня 2013 між первісним кредитором та боржником акту № 13 прийняття виконаних робіт, як по основному зобов`язанні, так і по всіх штрафних санкціях (неустойка, пеня), інфляції, трьох процентів річних, які вже виникли і можуть виникнути у майбутньому в процесі виконання умов договору № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20 жовтня 2013 року.

За цим договором до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного виконання всіх зобов`язань боржника за договором №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20 жовтня 2013 та акту №13 прийняття виконаних робіт від 05 грудня 2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України підстави заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу приписів статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Поряд з тим, у Договорі про відступлення права вимоги від 11.07.2017 (пункт 2.4.) сторони погодили, що Новий кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 15 календарних днів з моменту його підписання шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору. Такий обов`язок Новим кредитором був дотриманий 17.07.2017 на адресу ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" надіслана копія договору про відступлення права вимоги, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та квитанції УДППЗ Укрпошта (а.с. 152, т.1).

Отже, у відносинах між суб`єктами господарювання - фізичною особою-підприємцем Ковальським С. Л. та ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" відбулася заміна первісного кредитора, новим кредитором визначено фізичну особу-підприємця Власюка Василя Тихоновича.

Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І. та зареєстрований в реєстрі № 1435, був предметом розгляду у справі № 903/249/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 03.08.2020 у справі № 903/249/20 позов задоволено та визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 11 липня 2017 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та Фізичною особою-підприємцем Власюком Василем Тихоновичем, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований за №1435. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича на користь Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" 1051 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі звернулися до Північно-західного апеляційного господарського із спільною апеляційною скаргою, у якій просять скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 03.08.2020 у справі № 903/249/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; витрати по сплаті судового збору в сумі 3153,00 грн на подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі № 903/249/20 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Власюка Василя Тихоновича та Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича від 18.08.2020 задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 03 серпня 2020 року у справі №903/249/20 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття.

Відтак, як встановлено судовим рішенням апеляційної інстанції в іншій справі, договір про відступлення права вимоги від 11 липня 2017 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та Фізичною особою-підприємцем Власюком Василем Тихоновичем є дійсним та в силу ст.11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, своєю ухвалою від 13.09.2018 суд першої інстанції замінив фізичну особу - підприємця Ковальського С.Т. його правонаступником - фізичною особою-підприємцем Власюком В.Т. на підставі ст. 52 ГПК України.

Таким чином, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.07.2017 у фізичної особи-підприємця Власюка В.Т. виникло право вимагати від боржника - ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" виконання зобов`язань за договором №13 від 20.10.2013.

Аналізуючи договір №13 від 20.10.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю, суд вважає, що за своєю правовою природою дана угода має ознаки договору підряду.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за виконані ФОП Ковальським С.Я роботи по збору урожаю кукурудзи з площі 664 га.

Предметом доказування у даному спорі є встановлення наявності підстав для стягнення оплати виконаних позивачем робіт та штрафних нарахувань. Окрім цього, на думку суду, до предмета доказування у цьому випадку відносяться обставини щодо укладення сторонами спору додаткової угоди № 1 від 01.12.13, умови якої містять інший порядок оплати за договором, та виключені умови договору щодо відповідальності (п.п. 5.1. 5.7).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав умови договору, надав передбачені договором послуги на загальну суму 219120 грн., які були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим печаткою відповідача актом прийняття виконаних робіт від 05.12.2013, однак відповідач за отриману послугу розрахувався частково.

Як вбачається з копії платіжного доручення №952 від 17.04.2014, відповідач частково оплатив надані йому послуги на суму 2760 грн., оскільки в рядку платіжного доручення "Призначення платежу" вказав: "Оплата заборгованості за надані послуги згідно договору №13 від 20.10.2013 без ПДВ".

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку, що у відповідача перед ФОП Ковальським С.Л. виникла заборгованість в сумі 216360 грн.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормами статті 843 ЦК України врегульовано, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене та умови п. 4.2 договору, згідно якого оплата проводиться протягом 10 банківських днів після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт, враховуючи, що акт 13 прийняття виконаних робіт складено 05.12.13р., строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг за зазначеним вище актом є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати виконаних позивачем робіт, узгоджений пунктом 4.2. договору, настав, а доказів їх оплати в повному обсязі відповідачем не надано, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 216360,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Як передбачено ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону вбачається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу позивача.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 64386 грн. збитків, завданих інфляцією, 7654 грн. процентів річних.

Господарським судом Волинської області встановлено, що зменшуючи позовні вимоги у квітні 2020 року, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 06.04.2020, позивач не змінив розміру позовних вимог в частині інфляційних та процентів річних.

Перевіривши правильність розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат, здійснених судом першої інстанції, що нараховані на основну заборгованість (з врахуванням часткової оплати), враховуючи невиконання відповідачем умов Договору в частині оплати за надані послуги, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7584,55 грн. 3 % річних та 55470,96 грн. інфляційних втрат.

В апеляційні скарзі відповідач також стверджував, що ДП "Агрофірма Луга-Нова" і підприємець Ковальський С.Л. уклали до договору №13 від 20.10.2013 додаткову угоду, якою узгодили, що відповідач перераховує кошти за надані послуги протягом 10 банківських днів після отримання рахунку на оплату за реквізитами, які будуть визначені саме в рахунку; посилався на те, що замовник послуг рахунку на оплату не надав, а тому строк виконання зобов`язання з оплати не настав. Як зазначає вбачається з пояснень представника позивача у відповіді на відзив від 01.10.2018, у переліку документів, які були передані первісним кредитором - підприємцем Ковальським С.Л. новому кредитору підприємцю Власюку В.Т., була відсутня додаткова угода №1 від 01.12.2013; первісний кредитор підприємець Ковальський С.Л. після звернення до нього за роз`ясненнями факт укладення додаткової угоди №1 від 01.12.2013 категорично заперечив, посилаючись на те, що він не підписував такої угоди. На підтвердження факту укладення додаткової угоди №1 від 01.12.2013 відповідач подав лише її нотаріально засвідчену копію (а.с.90, т.3).

У зв`язку з тим, що відповідач не надав оригіналу додаткової угоди та враховуючи заперечення підприємцем Ковальським С.Л. підпису на додатковій угоді, господарський суд на стадії підготовчого провадження був позбавлений можливості призначити у справі почеркознавчу експертизу з метою дослідження підпису підприємця Ковальського С.Л. на додатковій угоді №1 від 01.12.2013.

Відповідно до ч.3 ст.195 ГПК України на стадії розгляду справи по суті провадження у справі не може бути зупинено з такої підстави, як призначення судом експертизи.

Таким чином, господарський суд, оцінюючи той факт, чи було укладено між ДП "Агрофірма Луга-Нова" і підприємцем Ковальським С.Л. додаткову угоду №1 від 01.12.2013 до договору №13 від 20.10.2013, правомірно виходив із доказів, поданих до початку розгляду справи по суті, зокрема, із нотаріально засвідченої копії додаткової угоди №1 від 01.12.2013 (а.с.90, т.3).

Оскільки підприємець Ковальський С.Л. заперечував факт укладення додаткової угоди №1 від 01.12.2013, лише нотаріально посвідчена копія цієї додаткової угоди не може бути належним доказом її укладення. Оригіналу додаткової угоди відповідач Господарському суду Волинської області не надав.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити хрологію дій, вчинених відповідачем у даній справі, в частині надання суду доказів. З дослідження матеріалів справи вбачається, що вперше про наявність додаткової угоди № 1 до договору 13 від 20.10.13 ДП "Луга Нова" заявило у відзиві на позовну заяву, який був поданий суду 11.09.18 (т. 1 а.с. 227). При цьому ні додаткової угоди, ні її копії підприємство суду не надало.

У відповіді на відзив від 01.10.18р. позивач заперечує факт укладення додаткової угоди до договору, стверджує, що ухиляння від виконання зобов`язань за договором є системною позицією відповідача, що полягає також в фальсифікації документів, при цьому позивач вказав, що у справі № 903/1048/14 ДП "Луга Нова" було встановлено факт підроблення підпису Ковальського С.Л. на додатковій угоді № 1 від 23.09.13 (т. 2 а.с. 172).

Копію додаткової угоди № 1 від 20.10.13 року ДП "Луга Нова" надало суду лише 17.04.20 р. з клопотанням про повернення до розгляду справи в підготовче засідання та відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 90), при цьому оригіналу додаткової угоди не надало.

Оригінал додаткової угоди надано стороною відповідача в судове засідання апеляційного суду 02.12.2020.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції (ст. 269 ГПК України). Винятковість випадку в частині неможливості надання доказів у даній справі відповідачем не доведено.

При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача про неможливість надання додаткової угоди до суду першої інстанції у зв`язку з карантинними заходами, установленими постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», враховуючи, що заперечення щодо відсутності обов`язку з оплати виконаних робіт у зв`язку з умовами додаткової угоди, відповідач вказав у відзиві на позов 11.09.18. У зв`язку з чим з 11.09.18 року у нього було додатньо часу на надання суду доказів на обгрунтування обстави, викладених у відзиві. Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості надіслати відповідні докази поштовим зв`язком.

З огляду наведене, керуючись принципом диспозитивності господарського судочинства, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факту укладення додаткової угоди №1 від 01.12.2013 до договору №13 від 20.10.2013, а тому доводи відповідача про те, що у нього не настав строк виконання зобов`язання з оплати наданих послуг, судом першої інстанції обгрунтовано не враховано при ухваленні рішення.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем частково вчинялися дії щодо виконання зобов`язань за договором 13 від 20.10.13, зокрема в частині оплати за надані послуги, що підтверджується копією платіжного доручення № 952 від 17.04.2014 із зазначенням в рядку "Призначення платежу": "Оплата заборгованості за надані послуги згідно договору №13 від 20.10.2013 без ПДВ" (т.3 а.с. 61). У зв`язку з чим, апеляційний суд вказує, що станом на 2014р. відповідач вчинив дії щодо визнання факту існування заборгованості за договором, що спростовує його твердження щодо відсутності підстав для розрахунку з позивачем станом на час розгляду справи судом, як і спростовує погодження сторонами умови здійснення розрахунку на підставі виставленого позивачем рахунку, у відповідності до п. 4.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.12.13р.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 219120 грн. штрафу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст.546, ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки відповідач не розрахувався своєчасно з позивачем за надані йому послуги є правові підстави для стягнення відповідача 216360,00 грн. штрафу, нарахованого в розмірі простроченого платежу.

За змістом п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність в один рік.

Як випливає із змісту ст.256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності.

У відповідності із ч.2 ст.258, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що враховуючи п.4.2. договору №13 від 20.10.2013, про порушення відповідачем строку оплати наданих послуг позивачу стало відомо 20.12.2013, а з позовом до господарського суду він звернувся лише 20.02.2015, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення з відповідача 216360,00 грн. штрафу.

Таким чином, суд правомірно відмовив у стягненні з відповідача 216360,00 грн. штрафу у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з карантинними заходами, установленими постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», суд першої інстанції грубо порушив п.4 Прикінцевих положень ГПК України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а позиція відповідача була викладена безпосередньо у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 227) та заяві про застосування строку позовної давності (т. 1, а.с. 231).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не був позбавлений права взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, тому посилання скаржника на те, що судом не відкладено розгляд справи за наявності обґрунтованого клопотання, є безпідставними.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Агрофірма "Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.06.2020 у справі № 903/182/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2020 року у справі №903/182/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/182/15 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "07" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.