ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 місто Дніпро Справа № 904/2915/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" та Приватного підприємства "Явір-2005" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 (повний текст оформлений 20.08.2020, суддя Панна С.П.) у справі №904/2915/20

за позовом Приватного підприємства "Явір-2005", м. Полтава

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002", с. Вільне, Новомосковський район, Дніпропетровська область

про стягнення 54 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Явір-2005" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" на свою користь 45 000 грн. заборгованості за надані послуги охорони, 9 000 грн. штрафу, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

В подальшому Приватним підприємством "Явір-2005" збільшений розмір витрат на професійну правничу допомогу на 3 500,00 грн. та заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20 позов задоволено: з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" стягнуто на користь Приватного підприємства "Явір - 2005" заборгованість в розмірі 45 000,00 грн., штраф в розмірі 9 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з фізичної охорони №Сн/988-Ф від 01.11.2019 в частині своєчасної та повної оплати послуг охорони за лютий 2020 року у сумі 45 000,00 грн. Місцевим господарським судом відхилені заперечення відповідача щодо підстав для зменшення розміру плати за охорону з огляду на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту неналежного виконання позивачем своїх обов`язків за укладеним договором, як і доказів, які б беззаперечно встановлювали факт крадіжки на об`єкті, який охоронявся позивачем, оскільки станом на час розгляду цієї господарської справи відсутній вирок по кримінальній справі, порушеній за фактом крадіжки майна, належного відповідачу. Пояснення охоронця Ферару М.В. як свідка місцевим господарським судом відхилені з посиланням на те, що підпис на даних письмових поясненнях є нотаріально не засвідченим, що не відповідає вимогам статті 88 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наявність прострочення грошового зобов`язання з оплати послуг, місцевий господарський суд визнав правомірними позовні вимоги про стягнення штрафу відповідно до пункту 6.3 договору у сумі 9 000,00 грн.

Проаналізувавши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, понесення витрат у сумі 14 500,00 грн. підтверджується поданими доказами.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу; зважаючи на категорію справи, яка є малозначною в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України та розумність таких витрат, а також враховуючи розмір суми заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача; доводи, наведені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500,00 грн. підлягає частковому задоволенню у сумі 8 000 грн., в частині стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 500 грн. відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство "Явір-2005" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20 в частині відмови у відшкодуванні витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 500,00 грн., в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" на користь Приватного підприємства "Явір - 2005" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.; стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" на користь Приватного підприємства "Явір - 2005" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд мотивувальній частині оскаржуваного не надав правого обґрунтування доводами сторін щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд повинен був надати належну оцінку поданим сторонами доказам та навести мотиви та правові підстави ухваленого рішення. Апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу у сумі 14 500,00 грн., заявлений розмір витрат на правничу допомогу у справі №904/2915/20 відповідає мінімальним ставкам адвокатського гонорару, прийнятим Радою адвокатів у найближчих регіонах.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 (колегією суддів у складі: Орєшкіної Е.В. (головуючий, доповідач), Подобєда І.М., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Явір-2005" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2 700,00 грн. у разі задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом безпідставно відхилені пояснення охоронця ОСОБА_1 , оскільки вони не заявлялись відповідачем як пояснення свідка в порядку статті 88 Господарського процесуального кодексу України та мають бути оцінені як письмовий доказ в порядку статті 91 Господарського процесуального кодексу України. Вказує, що ним подані докази неналежного виконання позивачем зобов`язань за договором (невжиття 24.02.2020 о 12:10 год. заходів щодо запобігання крадіжки) та наведення обґрунтованих зауважень до охорони в порядку, встановленому умовами договору. Апелянт стверджує, що у зв`язку із неналежним виконанням позивачем зобов`язань щодо забезпечення недоторканості майна відповідача у лютому 2020 року, відповідач зменшив розмір послуг охорони на 45 000,00 грн., про що належним чином повідомив позивача. Відповідач не погоджується із посиланням місцевого господарського суду на пункти 6.4-6.7 договору як на підставу відмови у позові, оскільки вказані пункти регулюють питання стягнення понесених відповідачем збитків, а відповідач наполягає на праві зменшити розмір оплати послуг охорони у зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків.

Також відповідач не погоджується із стягненням з нього 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, зазначаючи про невідповідність вказаного розміру критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмету позову з урахуванням ціни позову. Посилаючись на висновки Верховного суду, викладені в постанові від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 щодо обґрунтованості витрат на правничу допомогу на рівні 5% від стягненої за рішенням суду суми, відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 700,00 грн. (5% від 54 000,00 грн.).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 (колегією суддів у складі: Орєшкіної Е.В. (головуючий, доповідач), Подобєда І.М., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20; об`єднано апеляційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" та Приватного підприємства "Явір-2005" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20 для спільного розгляду; розгляд скарг призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

15.10.2020 від Приватного підприємства "Явір-2005" надійшов відзив на апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002", в якому позивач проти її задоволення заперечує та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу суду залишити без змін; скасувати рішення місцевого в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу у сумі 6 500,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача 6 500,00 грн. витрат на правничу допомогу, 3 153,00 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Позивач погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність тверджень відповідача щодо зменшення розміру плати за надані послуги. Зазначає, що наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України та умовами договору, якими не надано право змовнику (відповідачу) зменшити розмір оплати за надані послуги. Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами понесення збитків чи доказів крадіжки. Оскільки прострочення має місце, позивач вважає правильним висновок місцевого господарського суду про задоволення вимоги про стягнення штрафу. Також позивач вважає, що пояснення охоронця ОСОБА_1 є поясненнями свідка, які не оформлені відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Позивач зазначає, що заперечення щодо доводів відповідача стосовно стягнення витрат на правничу допомогу викладені в поданій ним апеляційній скарзі.

У зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Подобєда І.М. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 визначено для розгляду справи №904/2915/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2020 справу №904/2915/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Широбокової Л.П., Дарміна М.О.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.11.2019 між Приватним підприємством "Явір-2005" (охорона) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою "Вільне-2002" (замовник) укладений договір про надання послуг з фізичної охорони №Сн/988-Фвідповідно до пункту 2.1 якого та додатку №2 Приватне підприємство "Явір-2005" прийняло під фізичну охорону відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах, та знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Вільне, Новомосковський район, Дніпропетровська область. Охорона об`єктів та майна, що на них знаходиться, здійснюється погодинно у календарні дні тижня згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до пункту 2.9 договору передача під охорону об`єкта (майна) та зняття об`єкта (майна) з-під охорони здійснюється за актом приймання-передачі об`єкту (додаток №4 до договору), який підписується уповноваженими представниками сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що Приватне підприємство "Явір-2005" на підставі актів приймання під охорону від 01.11.2019 прийняло під охорону об`єкти Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002".

Ціна договору, згідно з пунктом 3.1 договору, визначається сторонами у розрахунку, наведеному у додатку №1 до договору.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору охорона зобов`язана організувати та забезпечити охорону об`єктів та недоторканність майна замовника, прийнятих під охорону, від розкрадання та не допускати проникнення сторонніх осіб на об`єкти, що охороняються, а у випадку їх проникнення, прийняти міри щодо їх затримання.

Замовник зобов`язаний повідомляти керівництву охорони про всі недоліки та порушення під час виконання службових обов`язків працівниками охорони для відповідного реагування (пункт 4.2.9 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно до 5 числа місяця, в якому здійснюється надання послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок охорони, згідно виставлених охороною рахунків.

Приватне підприємство "Явір-2005" (охорона) виставило Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірмою "Вільне-2002" рахунок №323 від 01.02.2020 на оплату наданих послуг з охорони за лютий 2020 року на суму 150 263,20 грн.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Вільне-2002" здійснило часткову оплату вказаного рахунку згідно платіжним дорученням №1852 від 28.02.2020 на суму 105 263,20 грн.

Згідно з пунктом 3.3 договору підтвердженням надання послуг являється акт здачі-приймання робіт (надання послуг), що надається охороною для підписання замовнику в двох примірниках в кінці кожного місяця.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що замовник повинен не пізніше 05-го числа місяця, наступного за звітним, підписати акт здачі-приймання робіт та повернути один примірник охороні. У випадку непідписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) у терміни, передбачені пункті 3.4, вважається, що замовником отримані послуги з охорони належної якості, у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов договору (пункт 3.5 договору).

У разі наявності обґрунтованих зауважень до охорони, замовник зобов`язаний в термін (5 п`яти) календарних днів з дня виявлення зауважень, направити охороні свої письмові претензії. Якщо замовник не заявить свої письмові претензії, він втрачає право у подальшому, при підписанні акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за відповідний місяць посилатися на ці зауваження, як на підставу відмови від підписання акту або на порушення умов договору (пункт 3.6 договору).

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Вільне-2002" звернулося до Приватного підприємства "Явір-2005" з претензією за вих.№79 від 28.02.2020, в якій повідомило про зменшення розміру оплати послуг охорони за лютий 2020 року (рахунок №323 від 01.02.2020) на суму 45 000 грн. та про дострокове припинення договору за ініціативою відповідача з 31.03.2020.

Приватне підприємство "Явір-2005" у відповіді на вказану претензію за вих.№454 від 13.03.2020 зазначив, що підстав для зменшення замовником у односторонньому порядку оплати за послуги охорони даним договором не передбачено, а умовами пунктами 3.2 та 6.5 договору погоджено чіткі умови оплати та порядок відшкодування завданих з вини охорони збитків, погодило 31.03.2020 як дату зняття об`єкту відповідача з охорони.

Приватним підприємством "Явір-2005" 10.04.2020 цінним поштовим відправленням з описом вкладення №393 було направлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірмою "Вільне-2002" претензію за вих. №702 від 10.04.2020 про необхідність погашення заборгованості в розмірі 45 000 грн., а також повторно надано рахунок на оплату №323 від 01.02.2020 та примірник акту надання послуг за лютий 2020 року, а також акт звірки взаємних розрахунків.

Приватне підприємство "Явір - 2005" посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з фізичної охорони №Сн/988-Ф від 01.11.2019 в частині своєчасної та повної оплати послуг охорони за лютий 2020 року у сумі 45 000,00 грн.

Предметом спору є стягнення заборгованості за договором про надання послуг з фізичної охорони № Сн/988-Ф від 01.11.2019 за послуги охорони за лютий 2020 року у сумі 45 000,00 грн. та штраф у сумі 9 000,00 грн.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за договором про надання послуг з фізичної охорони №Сн/988-Ф від 01.11.2019 за послуги охорони у лютому 2020 року в сумі 45 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що за надані послуги з охорони за лютий 2020 позивач виставив рахунок №323 від 01.02.2020 на суму 150 263,20 грн., відповідач частково оплатив вказаний рахунок у сумі 105 263,20 грн. та, посилаючись на неналежне виконання позивачем взятих на себе обов`язків з охорони, які полягали у невжитті співробітниками охорони заходів щодо запобіганню крадіжки з території механізованого зерносховища соєвого шроту в кількості 12 кг робітником підрозділу ОСОБА_2 , вказав про зменшення розміру оплати за послуги на суму 45 000,00 грн.

Місцевий господарський суд не погодився із такими запереченнями відповідача з тих підстав, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту неналежного виконання позивачем своїх обов`язків за укладеним договором, як і доказів, які б беззаперечно встановлювали факт крадіжки на об`єкті, який охоронявся позивачем, оскільки станом на час розгляду цієї господарської справи відсутній вирок по кримінальній справі, порушеній за фактом крадіжки майна, належного відповідачу.

При цьому місцевий господарський суд послався на приписи пунктів 6.4-6.7 договору, відповідно до яких факти неналежного виконання охороною своїх зобов`язань та розмір збитків, що підлягають відшкодуванню охороною, встановлюються відповідно до порядку, визначеному чинним законодавством України та умовами цього договору. Майнова відповідальність охорони настає з моменту доведення її вини. Відшкодування завданих з вини охорони збитків здійснюється за поданням замовником охороні постанови органу дізнання, слідства або рішення суду, який встановив факт крадіжки, грабежу, розбою, а також знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється з вини працівників, які здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості вкрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, складеними за участю охорони і звірених з бухгалтерськими даними. Охорона несе матеріальну відповідальність за заподіяні в результаті неналежного виконання своїх зобов`язань збитки, заподіяні: розкраданням майна, здійсненим шляхом крадіжки, грабежу, розбійного нападу, нанесені знищенням або псуванням майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, під час знаходження об`єкта під охороною, але не більше ніж на суму 1 0000 грн. При поверненні викраденого майна та при складанні відповідних документів присутність працівників охорони є обов`язковою. Вартість поверненого майна вилучається із загальної суми претензії замовника до охорони, а раніше сплачена сума за ці цінності повертається охороні.

Апелянт (відповідач) не погоджується із посиланням місцевого господарського суду на пункти 6.4-6.7 договору як на підставу відмови у позові із зазначенням того, що вказані пункти регулюють питання стягнення понесених відповідачем збитків, а відповідач наполягає на праві зменшити розмір оплати послуг охорони у зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків та зазначає, що згідно з пунктом 3.6 договору направив претензію щодо неналежного виконання позивачем зобов`язань за договором та повідомив про зменшення вартості наданих послуг на 45 000,00 грн.

Апеляційний господарський суд зазначає, що умовами договору на позивача покладений обов`язок організувати та забезпечити охорону об`єктів та недоторканність майна замовника (відповідача), прийнятих під охорону, від розкрадання та обов`язок замовника за наявності обґрунтованих зауважень до охорони направити охороні свої письмові претензії.

Матеріалами справи підтверджується, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Вільне-2002" звернулося до Приватного підприємства "Явір-2005" з претензією за вих. №79 від 28.02.2020, в якій повідомило про зауваження щодо послуг охорони, які полягали у невжитті співробітниками охорони заходів щодо запобіганню крадіжки з території механізованого зерносховища соєвого шроту в кількості 12 кг робітником підрозділу ОСОБА_2 та повідомило про зменшення розміру оплати за послуги на суму 45 000,00 грн.

Між тим, умовами договору про надання послуг з фізичної охорони №Сн/988-Ф від 01.11.2019 не передбачене право замовника на зменшення розміру з оплати послуг в односторонньому порядку та розмір, на який замовник має право зменшити оплату у зв`язку із виявленими недоліками щодо надання послуг.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що умовами договору передбачена лише матеріальна відповідальність охорони у разі понесення замовником збитків та із доводами позивача про відсутність в договорі права замовника на зменшення розміру оплати за надані послуги в односторонньому порядку.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апелянта (відповідача) про те, що пояснення охоронця ОСОБА_1 є письмовими доказами у розумінні статті 91 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за своїм змістом вказані пояснення є заявою свідка та правильно відхилені місцевим господарським судом як такі, що не посвідчені нотаріально відповідно до статті 88 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 45 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 6.3 договору у разі, якщо прострочення оплати послуг охорони триває більше сорок п`яти календарних днів, замовник сплачує охороні штраф у розмірі 20% вартості послуг, оплата за якими прострочена, що не звільняє замовника від зобов`язань щодо оплати послуг.

Позивачем нарахований та заявлений до стягнення штраф у сумі 9 000,00 грн. (20% від несвоєчасно оплачених послуг).

Місцевий господарський суд перевірив розрахунок позивача та дійшов до висновку про правомірність заявленого штрафу.

Враховуючи доведеність факту прострочення відповідачем оплати з наданих послуг у сумі 45 000,00 грн., спростування доводів апелянта (відповідача) щодо безпідставності стягнення вказаної заборгованості, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у сумі 9 000,00 грн.

Приватне підприємство "Явір-2005" заявило також про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" 14 500, 00 грн. витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2 700,00 грн. з тих підстав, що заявлена сума витрат є неспівмірною для цієї справи, зважаючи на невисокий рівень складності даної справи та незначний обсяг наданих адвокатських послуг. Вказав про те, що обсяг наданих послуг, що полягали у попередньому опрацюванні наданих клієнтом матеріалів, усних консультаціях, роз`яснень, узгодження правової позиції у справі, пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, складання претензії №702 від 10.04.2020 року, підготовка та складання господарського позову не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Відповідач звертаю увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визнав обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу на рівні 5 % від стягненої за рішенням суду суми у зв`язку із чим, відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2 700,00 грн. в разі задоволення позовних вимог.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано ордер серії №104487 від 29.05.2020, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2436, копію договору про надання правової допомоги №10 від 20.02.2020, акти прийому-передачі наданих послуг за договором №10 про надання правової допомоги від 20.02.2020, від 23.06.2020 та від 22.07.2020 з детальним описом наданим послуг; копії квитанцій №27 від 29.05.2020 на суму 6 000 грн., №28 від 23.06.2020 на суму 5 000 грн. та №29 від 14.07.2020 на суму 3 500 грн., що підтверджують оплату Приватним підприємством "Явір - 2005" Адвокатському бюро "Світлани Фуголь" правової допомоги по договору №10 від 20.02.2020 в розмірі 14 500 грн.

Проаналізувавши надані позивачем акти прийому-передачі наданих послуг за договором №10 про надання правової допомоги від 20.02.2020, від 23.06.2020 та від 22.07.2020, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи.

Також місцевим господарським судом надано оцінку доводами відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2 700,00 грн. (до розміру 5% від стягнутої за рішенням суду суми).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у пунктах 38-40 своєї постанови від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 зазначив, що "суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи."

Як зазначено місцевим господарський судом в оскаржуваному рішенні, у наведеній відповідачем постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 відсутнє посилання на визнання обґрунтованими витрат на професійну правничу допомогу саме на рівні 5% від стягненої за рішенням суду суми.

З огляду на викладене вище, враховуючи наявні в матеріалах справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України та розумність таких витрат, а також враховуючи розмір суми заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500,00 грн. підлягає частковому задоволенню у сумі 8 000 грн.; вимоги в частині стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 500 грн. задоволенню не підлягають.

Приватне підприємство "Явір - 2005" не погоджується із відмовою місцевим господарським судом у стягненні 6 500,00 грн. витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного не наданого правого обґрунтування доводами сторін щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд повинен був надати належну оцінку поданим сторонами доказам та навести мотиви та правові підстави ухваленого рішення. Апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу у сумі 14 500,00 грн., заявлений розмір витрат на правничу допомогу у справі №904/2915/20 відповідає мінімальним ставкам адвокатського гонорару, прийнятим Радою адвокатів у найближчих регіонах.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Вільне-2002" не погоджується із стягненням з нього 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, зазначаючи про невідповідність вказаного розміру критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмету позову з урахуванням ціни позову та, посилаючись на висновки Верховного суду, викладені в постанові від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 щодо обґрунтованості витрат на правничу допомогу на рівні 5% від стягненої за рішенням суду суми, відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 700,00 грн. (5% від 54 000,00 грн.).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінивши доводи апелянтів (позивача та відповідача) щодо зменшення місцевим господарським судом витрат на правничу допомогу до 8 000,00 грн., апеляційний господарський суд погоджується із таким зменшенням та вважає дії місцевого господарського суду такими, що відповідають приписам частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Верховний Суд в постанові від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевим господарським судом встановлений факт доведеності понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, надано оцінку доводами відповідача, наведеним в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також підстави для зменшення витрат на правничу допомогу до 8 000,00 грн.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянтів, наведені в обґрунтування апеляційних скарг.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг - без задоволення.

В апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство "Явір - 2005" просить стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн. Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції (а.с. 118-119), розмір витрат на правничу допомогу складає 5 000,00 грн. (за підготовку та складання апеляційної скарги).

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "Явір-2005" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20, витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн. покладаються на позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Вільне-2002" та Приватного підприємства "Явір-2005" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.08.2020 у справі №904/2915/20 залишити без змін.

Судові витрати, понесені за подання апеляційних скарг Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою "Вільне-2002" та Приватним підприємством "Явір-2005" покласти на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірму "Вільне-2002" та Приватне підприємство "Явір-2005" відповідно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений - 09.12.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №904/2915/20 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї постанови на електронні адреси Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою "Вільне-2002" () та Приватним підприємством "Явір-2005" ().