суддів Великої Палати Верховного Суду Гриціва М. І., Прокопенка О. Б.
на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2020 року у справі № 910/8113/16 за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ) від 14 листопада 2017 року у справі № 910/8113/16 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» (далі - ТОВ «НВП «Світло»), Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Солом`янського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича», про визнання недійсним рішень та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 до ТОВ «НВП «Світло», Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Солом`янського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання недійсним рішень.
У травні 2020 року ОСОБА_1 подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року у справі № 910/8113/16 та ухвал Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2018 року, 13 серпня 2019 року та 17 вересня 2019 року на підставі пункту 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
В інтерпретації заявника, нововиявленими обставинами, на підставі яких постанова ВГСУ від 14 листопада 2017 року підлягає перегляду відповідно до пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, є встановлення Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2020 року (провадження № 11-628сап19) тих обставин, що судді ВГСУ під час прийняття зазначеної постанови вийшли за межі наданих суду касаційної інстанції повноважень, перевищили надану їм процесуальну компетенцію суду касаційної інстанції, діяли не як суд, встановлений законом, у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому встановлені ними таким чином у постанові обставини є неправомірними і такими, що не існували.
Переконує, що встановлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2020 року обставини є істотними для справи, оскільки існували на дату прийняття постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року, і спростовують обставини, встановлені колегією суддів ВГСУ, а також не були і не могли бути відомі заявнику.
Ухвалою від 22 червня 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду поновив заявнику строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, відкрив провадження за вказаною заявою про перегляд постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року; в частині перегляду ухвал Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у відкритті провадження відмовив та витребував справу.
Ухвалою від 16 липня 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України передав справу № 910/8113/16 разом із заявою ОСОБА_1 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивуючи це тим, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
З-поміж іншого цей суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові від 6 лютого 2020 року, залишаючи без змін рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 4 червня 2019 року № 1523/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 березня 2019 року № 702/2дп/15-19 про притягнення суддів Вищого господарського суду України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності», погодилася з висновками ВРП про те, що порушення норм ГПК України у діях вказаних суддів під час розгляду справи утворюють проступок, передбачений пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», оскільки згадані судді вийшли за встановлені цим Кодексом межі та фактично діяли не як суд, встановлений законом.
За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, виключна правова проблема полягає у вирішенні таких питань:
1. Як рішення Великої Палати Верховного Суду, прийняте за результатами розгляду скарги на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, та яке містить висновки про те, що суд фактично діяв не як суд, встановлений законом, впливає на чинність постановленого у справі судового рішення?
2. Чи є рішення Великої Палати Верховного Суду, прийняте за результатами розгляду скарги на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, яке містить висновки про те, що суд фактично діяв не як суд, встановлений законом, підставою для перегляду такого судового рішення за нововиявленими обставинами?
Ухвалою від 7 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу разом із заявою ОСОБА_1 та призначила її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
За наслідками перегляду постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу від 3 листопада 2020 року, якою відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_1 та залишила згадану постанову касаційного суду без змін.
Такий результат перегляду основується на тому, що висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 6 лютого 2020 року, ухваленій за наслідками оскарження рішення ВРП стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів ВГСУ, стосується оцінки власне рішення ВРП, його відповідності закону та підтверджує, що суддів було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за помилкові дії, які не узгоджувалися з вимогами процесуального закону, з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, - умисне або у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.
Що ж до оцінки дій суддів при вирішенні справи, то такі дії, за текстом ухвали від 3 листопада 2020 року, можуть бути підставою для перегляду судових рішень у виключних випадках і тільки за наявності підстав, передбачених частиною третьою статті 320 ГПК України, а саме: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Відтак Велика Палата Верхового Суду виснувала, що рішення у дисциплінарній справі не можна вважати особливими і непереборними обставинами, з якими пов`язане право на оскарження рішення, яке набрало законної сили. Тож застосування екстраординарної процедури перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, з такої підстави, як наявність рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарній справі, є порушенням принципу верховенства права, зокрема принципу правової визначеності.
У контексті положень статті 302 ГПК України не можемо погодитися з підходом Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови касаційного суду, тож керуючись частиною третьою статті 34 ГПК України, вважаємо за необхідне висловити окрему думку.
Підстави для передачі справи (господарської юрисдикції) на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначені у статті 302 ГПК України. Зокрема, відповідно до частини п`ятої зазначеної статті суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Не вдаючись до обговорення ухвали від 3 листопада 2020 року по суті викладених в ній міркувань стосовно порушених у заяві ОСОБА_1 підстав для перегляду постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року у вимірі тих питань, якими Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, окреслив виключну правову проблему, яка вимагає вирішення саме в такий спосіб, вважаємо за необхідне наголосити на процесуальних аспектах передбаченого у статті 302 ГПК України механізму формування єдиної правозастосовної практики.
У цьому зв`язку хочемо підкреслити, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених статтею 302 ГПК України, можлива тільки на стадії касаційного провадження.
Це чітко простежується зі змісту статті 302 ГПК України, в якій зазначено, що передати справу, зокрема, на розгляд Великої Палати Верховного Суду має право «суд, який розглядає справу в касаційному порядку <…>».
Окрім того, такий висновок є цілком логічним, на наше переконання, власне з позиції стадійності перегляду судових рішень, суті кожного із цих етапів, призначення та завдань, які стоять перед судом на кожному з них. У такому сенсі важливо пам`ятати також, що процесуальний закон відокремлює перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами від апеляційного та/чи касаційного перегляду. З цього приводу звернемо увагу на те, що положення, які стосуються такої виняткової процедури перегляду судових рішень, які набрали законної сили, розміщені у главі 3 розділу IV «Перегляд судових рішень» ГПК України, тоді як стаття 302 цього Кодексу, на підставі якої цю справу разом із заявою ОСОБА_1 з наведених мотивів передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду - у параграфі 3 «Касаційний розгляд» глави 2 «Касаційне провадження» цього ж роділу.
Підсумовуючи, зазначмо, що в межах процедури перегляду судового рішення (зокрема, касаційного суду) за нововиявленими обставинами з підстав, визначених частиною другою статті 320 ГПК України, не передбачено процесуального механізму для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, аналогічного тому, який є на стадії касаційного розгляду (стаття 302 цього Кодексу).
З огляду на положення частини другої статті 320 ГПК України у поєднанні з положеннями частин четвертої, п`ятої статті 321 цього Кодексу «судом, встановленим законом» для розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови ВГСУ від 14 листопада 2017 року є Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, якому треба було повернути назад справу № 910/8113/16 разом із заявою ОСОБА_1 для розгляду по суті.
Натомість Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи за нововиявленими обставинами постанову ВГСУ від 14 листопада 2017 року, передану їй на підставі статті 302 ГПК України, у такий спосіб перейняла на себе функцію «суду тієї інстанції, яким ухвалено нове судове рішення» (частина п`ята статті 321 ГПК України), яким вона у вимірі обставин цієї справи не є, що своєю чергою свідчить про порушення вимог процесуального закону та розгляд справи неналежним складом суду.
Судді Великої Палати Верховного Суду М. І. Гриців