СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа № 913/400/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Хачатрян В.С. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі судового засідання Чумак Д.В.

за участю представників сторін:

позивача Єсауленко Т.С. (довіреність №499 від 10.11.2020), Гетьман Т.М. (довіреність №526 від 27.11.2020);

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Житлосервіс Світанок (вх.№2912Л/1-43) на рішення господарського суду Луганської області від 07.10.2020 (повний текст рішення складено 07.10.2020, суддя О.С. Фонова) у справі №913/400/20

за позовом Комунального підприємства Житлосервіс Світанок, м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль, м.Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 243 535,12 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство Житлосервіс Світанок звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою №2655 від 03.07.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль (відповідач у справі) про стягнення 243535,12 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/400/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не досліджено зокрема те, що відповідачем не надано заперечень проти надання позивачем спірних послуг.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду на 03.12.2020 на 12:00 год.

19.11.2020 засобами поштового зв`язку відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№11446 від 23.11.2020), в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судове засідання з`явились представники позивача, які підтримують апеляційну скаргу, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 05.06.2018 № 366 уповноваженою особою виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель, який від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує договір про надання послуг за кожним багатоквартирним будинком, визначено заступника міського голови Прядка В.А. (а.с.42).

Рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 09.06.2018 № 391 КП Житлосервіс Світанок (позивача), як переможця конкурсу, призначено управителем багатоквартирних будинків на території міста Сєвєродонецька (а.с.43). Вказане рішення оприлюднене на сайті рішень виконкому Сєвєродонецької міської ради (http://sed-rada.gov.ua).

12.06.2018 власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 41 за адресою: вул. Вілєсова, в м. Сєвєродонецьк Луганської області, які володіють будинком на праві спільної сумісної власності (Замовник), в особі уповноваженої особи виконкому Сєвєродонецької міської ради Прядка В.А., який на підставі ч.5 ст. 13 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та повноваженнями, наданими згідно з рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 05.06.2018 №366, та КП Житлосервіс Світанок, в особі директора Погорєлова Д.О.,(Управитель), як переможець конкурсу згідно з рішенням конкурсної комісії та рішення виконкому Сєвєрдонецької міської ради від 09.06.2018 № 391 (позивач у справі) уклали договір № 14 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі Договір, а.с.13-16).

Відповідно до п. 1 Договору Управитель зобов`язується надати Замовникові з управління багатоквартирним будинком (далі об`єкт) згідно з переліком послуг у Додатку 1, для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників (далі співвласників об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а Замовник (співвласники будинку) перераховують плату за послуги управління будинком Управителю на його поточний рахунок, а також зобов`язаний відшкодовувати здійсненні Управителем необхідні витрати, які пов`язані з управлінням об`єкта, але не увійшли до плати за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до п. 5 Договору сторони погодилися, що за послуги з Управління багатоквартирним будинком № 41 вул. Вілєсова, сплачують власники житлових та нежитлових приміщень (співвласники будинку) щомісяця згідно з розміром 5,5562 грн за 1 кв.м. (додаток 1 до Договору) пропорційно площі свого приміщення.

У пункті 6 Договору встановлено, що вартість послуг Управителя може бути змінена за домовленістю сторін шляхом укладення угод про зміну договору за умови проведення загальних зборів співвласників будинку в порядку встановленому Законом України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку.

Відповідно до пп. 3 п. 8 Договору Замовник (співвласники будинку) зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги з управління багатоквартирним будинком.

Пунктом 20 Договору визначено, що останній набирає чинності з дня його підписання та діє до 12.06.2019. Якщо за один місяць до закінчення договору сторони не попередили про розірвання договору, то договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Відомостей щодо розірвання договору матеріали справи не містять, таким чином договір пролонговано на наступний рік до 12.06.2020.

У Додатку 1 до Договору наведений перелік послуг з управління багатоквартирним будинком № 41 по вул. Вілєсова в м. Сєвєродонецьку Луганської області з вартістю за 1 кв.м загальної площі в гривнях (а.с.17).

За актом приймання-передачі від 12.06.2018 об`єкт - багатоквартирний будинок № 41 по вул. Вілєсова в м. Сєвєродонецьку Луганської області з управління (з балансу) передано в управління КП Житлосервіс Світанок (а.с.18,19).

Відповідач (ТОВ Магістраль) є власником 91/100 (1854,67 кв.м.) частини приміщення магазину загальною площею 2038,1 кв.м., яке розташовано в багатоквартирному будинку № 41 по вулиці Вілєсова у м. Сєвєродонецьку, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.23).

Як вказує позивач, щомісячна сума оплати за послуги з управління для відповідача становить 10304,73 грн (1854,67 кв.м * 5,5561 грн).

Матеріали справи містять листи від 04.10.2019 № 4798 та від 20.08.2019 № 3469, які відповідачем отримані не були, повернулись у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.46, 47, 50, 51).

Лист від 20.08.2019 № 3469 містить вимогу в строк до 30.08.2019 сплатити 150792,55 грн без зазначення періоду виникнення вказаної суми (а.с.44-45).

Лист від 04.10.2019 № 4798 містить вимогу в строк до 30.10.2019 сплатити 161097,27 грн, яка склалась на 01.10.2019 без зазначення початку періоду виникнення вказаної суми (а.с.48-49).

У вказаних листах зазначені додатки, де вказано, зокрема, договір № 14 від 12.06.2018, рахунок на оплату послуг з управління багатоквартирним будником та акт без номерів та дат. До матеріалів справи вказані рахунки та акти позивачем не надані.

Як повідомив позивач, у грудні 2019 року КП Житлосервіс Світанок звернулось до Господарського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ Магістраль боргу за послуги з управління багатоквартирним будинком за договором № 14 від 12.06.2018 в сумі 171597,10 грн, а також сплаченого заявником суми судового збору в розмірі 192,10 грн.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на неналежне виконання боржником п. 5 вказаного Договору, за умовами якого послуги з управління багатоквартирним будинком №41 по вул. Вілєсова сплачують власники житлових та нежитлових приміщень (співвласників будинку), щомісяця згідно розміру 5,5562 грн за 1 кв. м (додаток № 1 до цього договору), пропорційно площі свого приміщення.

Оскільки боржник оплату послуги з управління багатоквартирним будинком за період 12.06.2018 по 31.10.2019 не здійснив, за ним утворилась заборгованість в розмірі 171597,10 грн, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.12.2019 у справі №913/648/19, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020, відмовлено в задоволенні заяви КП Житлосервіс Світанок №5861 від 25.11.2019 про видачу судового наказу на підставі ч.2 ст.12, ч. 1 ст.148, п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, у зв`язку із відсутністю безспірних вимог заявника, оскільки між сторонами відсутній укладений письмовий договір (а.с.8-12).

Відповідач у листі від 09.04.2020 №04 повідомив позивача, що ТОВ Магістраль послугами КП Житлосервіс Світанок не користується, так як в цьому немає необхідності, та з посиланням на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 просив більше його не турбувати (а.с.52), що і стало підставою для звернення до Господарського суду Луганської області з відповідним позовом.

З урахуванням вказаного, позивачем заявлено до стягнення заборгованість в загальній сумі 243535,12 грн (за період з 12.06.2018 по 30.06.2018 в сумі 6526,33 грн із розрахунку: за 19 днів з 12 по 30 червня 2018 року) + за період з 01.07.2018 по 31.05.2020 в сумі 237008,79 грн із розрахунку: 10304,73 грн х 23 місяців (а.с.22).

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження надання послуг позивачем відповідачеві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення господарського договору, за приписами частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 14.05.2015 №417-VIII Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, який набрав чинності 01.07.2015, Законом України Про житлово-комунальні послуги в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України.

Закон України від 14.05.2015 №417-VIII Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку (далі Закон №417-VIII) визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Відповідно до ст. 2 Закону №417-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Статтею1 Закону № 417-VIII визначено терміни:

1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

3) нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

4) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

5) співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

6) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

7) управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб;

8) управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку;

9) частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 417-VIII, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем.

Частиною 6 ст. 11 Закону № 417-VIII встановлено, що договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк. До договорів, предметом яких не є управління багатоквартирним будинком, передбачене частиною шостою цієї статті, обмеження щодо строку договору не застосовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 417-VIII, витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Згідно з п. 5 ст. 13 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 417-VIII, у разі якщо протягом одного року з дати набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Матеріали справи не містять доказів створення співвласниками багатоквартирного будинку № 41 по вул. Вілєсова в м.Сєвєродонецьк Луганської області, одним із яких є й відповідач, об`єднання співвласників та прийняття рішення про форму управління будинком. Тому відповідно до п. 5 ст. 13 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради було проведено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку, за яким було визначено ціну послуги та управителя КП Житлосервіс Світанок, наслідком чого стало укладання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 14 від 12.06.2018.

При цьому, вказаний Договір відповідно до вимог Закону № 417-VIII, укладено від імені співвласників уповноваженою особою виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Прядка Володимировичем Анатолійовичем, який діє на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради № 366 від 05.06.2018.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14 від 12.06.2018, або докази його розірвання, чи докази відмови від виконання цього договору його сторонами в матеріалах справи відсутні та сторонами у справі не надані.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Відтак, враховуючи викладене, в силу приписів п. 5 ст.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 417-VIII договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14 від 12.06.2018 є чинним станом на час розгляду даної справи судом.

Відповідно до ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України установлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому ст. 382 ЦК України також визначає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Враховуючи те, що відповідач є власником нежитлового приміщення площею 1854,67 кв.м. у багатоквартирному будинку за адресою: вул. Вілєсова, 41, м. Сєвєродонецьк, він також є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку, яке слід утримувати.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

З огляду на виникнення спірних правовідносин у 2018 році, суд керується редакцією Закону України "Про житлово-комунальні послуги", чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Разом з тим, пункт 1 ч. 1 ст. 5 Законом України Про житлово-комунальні послуги №2189-VІII визначає, що до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2005 № 76, утримання будинків і прибудинкових територій господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Пунктом 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712 унормовано, що послуга з управління включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Як вірно вказав місцевий суд, безпідставним є посилання відповідача на те, що нежитлове приміщення по вул. Вілєсова, 41, м. Сєвєродонецьк Луганської області, ніколи не знаходилось у житловому фонді і не було об`єктом спільної сумісної власності мешканців вказаного будинку, оскільки право власності відповідача на вказане нежитлове приміщення і є підставою виникнення права спільної сумісної власності на спільне майно багатоквартирного будинку, що спричиняє обов`язок нести витрати саме з його утримання, а не з утримання власного нежитлового приміщення.

З огляду на помилковість ототожнення утримання власного нежитлового приміщення, та спільного майна багатоквартирного будинку, де це приміщення розташоване, доводи відповідача що, обслуговування його приміщення здійснюється іншими експлуатаційними організаціями, і це підтверджується відповідними договорами на обслуговування, місцевим судом правомірно не прийнято до уваги.

Також, відповідач посилався, що з доданої копії Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником приміщення вказана ОСОБА_1 , однак дана особа не є власником приміщення де розташовано ТОВ Магістраль, ця особа є власником сусіднього приміщення, яке теж розташовано у буд. 41 по вул. Вілєсова, м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідач вважає, що позивач хоче стягнути грошові кошти за надані ним послуги з іншої юридичної особи, тому у даному випадку ТОВ Магістраль є неналежною сторону у справі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність права власності на нежитлове приміщення або квартиру в багатоквартирному будинку вже є підставою для виникнення права спільної сумісної власності на спільне майно цього будинку та зобов`язує відповідача здійснювати оплату наданих управителем послуг пропорційно площі власного приміщення.

Позивачем було надано копію Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої відповідачу належить 91/100 часток власності приміщення магазину за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілєсова, буд. 41, загальною площею 2038,1 кв.м.

Решта 9/100 часток власності на вказане приміщення належить Солдаткіній Феодосії Василівні.

При чому запис про державну реєстрацію права власності на вказане приміщення було зроблено 18.09.2006.

Разом з тим, відповідачем надано витяг від 20.10.2005 про реєстрацію права власності на нерухоме майно приміщення магазину за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілєсова, буд. 41, відповідно до якого відповідачу належить вказане приміщення на праві колективної власності, рішення про реєстрацію права власності прийнято 20.10.2005. Відомостей щодо площі приміщення вказаний доказ не містить.

На підтвердження іншої площі власного приміщення Відповідач доказів не надав. Крім того, наданий ним витяг сформований раніше, ніж дата реєстрації права на 91/100 часток власності на вказане приміщення магазину.

Отже, позивачем правильно пораховано площу, яка займається відповідачем виходячи з зареєстрованої частки власності позивача у приміщенні, визначено площу 1854,67 кв.м. та взято саме цю площу для нарахування плати за управління будинком.

У зв`язку з вищевикладеним місцевий суд правомірно відхилив доводи відповідача про його неналежність.

Доводи відповідача щодо самостійного утримання свого майна, а тому відсутності права позивача вимагати сплати послуг з управління будинком, є помилковими в контексті спору, оскільки послуги надаються відповідачу не з утримання належного йому на праві власності нежитлового приміщення, а з управління багатоквартирним будинком в цілому, а відповідач в силу ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зобов`язаний пропорційно займаній площі відшкодовувати витрати позивача на ці послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувався ними. При цьому факт доведення їх надання у разі заперечення факту споживання покладається на надавача таких послуг. Вказаний висновок кореспондується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19 (п. 4.12).

Відповідач вказує, що позивач не надав на підтвердження заявленої до стягнення суми наданих послуг доказів надання цих послуг(калькуляції тощо).

Відповідно до п. 1.2.2 Наказу № 76 до складу документації, яка ведеться виконавцями послуг, входять: кошториси, описи робіт на поточний і капітальний ремонт; акти технічних оглядів; журнали заявок жителів; протоколи вимірювань вентиляції.

Пунктом 15 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.09. 2018 №712 установлено, що до складу документації, яка ведеться управителем, крім тієї, що передана йому за актом приймання-передачі, входять:

описи робіт на поточний і капітальний (у випадку організації його проведення управителем за рішенням співвласників) ремонт;

акти технічних оглядів будинку;

журнали аварійних заявок співвласників;

протоколи вимірювань опору електромереж (за наявності);

акти огляду/повірки димових та вентиляційних каналів;

акти огляду/експертизи ліфтів (за наявності ліфтів);

акти виконаних робіт з дезінсекції та дератизації (за наявності);

акти щодо повірки вузлів обліку води на загальнобудинкові потреби (за наявності);

список співвласників будинку;

інша документація, передбачена цими Правилами та законодавством.

Відповідно до пункту 7 Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06. 2019 №482, управитель веде облік доходів, витрат, кількісних і якісних показників надання послуги щодо кожного багатоквартирного будинку та кожної складової послуги окремо.

Обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених управителем витрат на надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається в управителя, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо (пункт 8 вказаного Порядку).

Визначення вартості послуг в договорі не є безумовною підставою для її стягнення без будь-яких первинних документів, що підтверджують надання послуг, за умови заперечення отримання послуг відповідачем.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Також, положення ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Однак, позивачем на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог до матеріалів справи не надано жодних первинних документів, які б могли підтвердити факт надання відповідачу обумовлених договором послуг.

Надана до заперечень на відзив Інформація про надані послуги на утримання будинку за адресою: вул. Вілєсова, 41 за період з 12.06.2018 по 30.06.2020 (а.с.142-155) не прийнята місцевим судом до розгляду в якості доказу, оскільки подана з порушенням вимог ч.ч. 2, 4-5 ст. 80 ГПК України, де зокрема, зазначено, що позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження надання послуг позивачем відповідачеві.

Відтак, судова колегія зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання послуг відповідачу, що є підставою для відмови в позові.

Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Житлосервіс Світанок залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 07.10.2020 у справі №913/400/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.12.2020.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя І.А. Шутенко