номер провадження справи 4/205/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 Справа № 908/3611/19

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; адреса для листування: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9)

до відповідача Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206 )

про стягнення 267210,41 грн.

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі:

головуючий суддя Зінченко Н.Г.,

судді Науменко А.О.,

Топчій О.А.

при секретарі судового засідання Петриченко А.Є.

За участю представники сторін:

від позивача - Рясна А.С., довіреність № 666/20-19 від 28.11.2019;

від відповідача - Алейнікова Т.В., довіреність № 21 від 13.04.2020;

від третьої особи - Савченко А.В., довіреність № 05/01/01-10 від 13.01.2020;

Господарським судом Запорізької області розглядається справа № 908/3611/19 за позовом Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», м. запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення 267210,41 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, в тому числі 247425,33 грн. основного боргу за поставлену теплову енергію, 11006,40 грн. інфляційних втрат та 8778,68 грн. 3 % річних.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2019 справу № 908/3611/19 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3611/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2020.

Підготовче засідання відкладалося до 24.02.2020, про що винесено відповідну ухвалу суду від 20.01.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.04.2020 до участі у справі № 908/3611/19 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, відкладено підготовче судове засідання на 23.03.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 справу № 908/3611/19 передано на колегіальний розгляд.

Протоколом автоматичного визначання складу колегії суддів від 26.03.2020 справу № 908/3611/19 передано на колегіальний розгляд у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Зінченко Н.Г., судді: Колодій Н.А., Науменко А.О.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2020 справу № 908/3611/19 прийнято до колегіального розгляду, підготовче засідання призначено на 28.04.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3611/19 на строк дії карантину, відкладено підготовче засідання на 25.05.2020.

Відповідними ухвалами суду по справі від 25.05.2020, від 01.07.2020 і від 22.07.2020 підготовче провадження у справі № 908/3611/19 відкладалося на 01.07.20202, на 22.07.202 і на 06.08.2020.

Протоколом автоматичного визначання складу колегії суддів від 06.08.2020, у зв`язку із перебуванням члена колегії - судді Колодій Н.А. з 27.07.2020 по 14.08.2020 у відпустці, справу № 908/3611/19 передано на колегіальний розгляд у іншому складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Зінченко Н.Г., судді: Науменко А.О., Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.08.2020 справу № 908/3611/19 прийнято до колегіального розгляду у новому складі колегії суддів, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.09.2020 у зв`язку із навчанням судді-доповідача у даній справі в період з 07.09.2020 по 11.09.2020 відповідно до наказу господарського суду Запорізької області № 111в від 25.08.2020 підготовче провадження у справі № 908/3611/19 перенесено на 17.09.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.09.2020 строк підготовчого провадження у справі № 908/3611/19 продовжено до 05.11.2020, підготовче засідання відкладалося на 03.11.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.11.2020 закрито підготовче провадження у справі № 9083611/19, судове засідання призначено на 24.11.2020.

В судовому засіданні 24.11.2020 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, мотивовані посиланням на підставі норм ст., ст. 11, 15, 16, 258, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст., ст. 1, 2, 193, 276 ГК України, норми Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», положення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до Статуту Концерну «Міські теплові мережі» основною метою діяльності позивача є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією,одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут. Позивач здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлових приміщень, які були передані відповідачеві згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 «Про передачу майна комунальної власності в господарське відання комунальному підприємству «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7». Як зазначає позивач, всупереч приписам Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією між відповідачем та Концерном «МТМ» відсутній договір щодо постачання теплової енергії. Проте, позивач у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та в листопаді 2019 року здійснював відпуск теплової енергії до нежитлових приміщень, які знаходяться у господарському віданні КП «ВРЕЖО № 7». Нарахування за спожиті послуги з централізованого опалення з листопада 2018 року здійснювалося на особовий рахунок № 340270. Таким чином, у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та в листопаді 2019 року відповідачу постачалась теплова енергія на загальну суму 597425,33 грн., яка повинна бути оплачена відповідачем в силу приписів ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За спірний період відповідачем здійснена оплата за надані послуги на загальну суму 350000,00 грн. Таким чином, на теперішній час заборгованість відповідача за відпущену протягом спірного періоду теплову енергію становить 247425,33 грн. Через порушення КП «ВРЕЖО № 7» обов`язку щодо своєчасної і повної оплати фактично спожитої теплової енергії за спірний період відповідно до вимог чинного законодавства Концерном «МТМ» відповідачу нараховані 3 % річних в сумі 8778,68 грн. та інфляційні втрати в сумі 11006,40 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь 247425,33 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 8778,68 грн. 3 % річних і 11006,40 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях, запереченнях на відповідь на відзив, письмових поясненнях. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивачем вказано, що ним здійснюється постачання енергії в гарячій воді в нежитлові приміщення, що знаходяться в господарському віданні відповідача відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 та прийняті відповідачем згідно актів приймання-передачі нерухомого майна. При цьому, Акти містять близько 1415 об`єктів нерухомого майна по всім районам м. Запоріжжя, та які з цих приміщень саме прийняті в господарське відання з боку відповідача позивачем не зазначено. Більш того, 80-90 % приміщень з цих списків знаходяться у користуванні третіх осіб, які прийняли на себе зобов`язання щодо оплати комунальних послуг відповідно до умов укладених договорів оренди або позички, по яким орендодавцем виступає орган управління майном - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, а відповідач - балансоутримувачем. Відповідач зазначив, що КП «ВРЕЖО №7» не є кінцевим споживачем послуг з теплопостачання в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тих приміщень, які зазначені в переліку проекту договору позивача; право господарського відання не оформлено за жодним приміщенням, зазначеним у позові за відповідачем в установленому Законом порядку; позовна заява не містить детального розрахунку нарахованих сум, а при перевірці виявилось значне завищення вартості поставленої теплової енергії; між сторонами відсутні договірні відносини; позивачем не надані докази фактичного надання послуги з опалення. Крім того, відповідач просить суд прийняти до уваги, що відповідно до наданих позивачем розрахунків вбачається, що теплове навантаження на спірні приміщення позивачем розраховано не пропорційно до загальної площі об`єктів. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на відповідачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Посилання Відповідача на те, що лише власник (орендар) нежитлового приміщення повинен сплачувати вартість наданих послуг з централізованого опалення є безпідставними, оскільки п. 1 Правил № 630 чітко встановлено регулювання відносин між виконавцем надання житлово-комунальних послуг і фізичною та юридичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення. Зазначив, що нарахування за послуги з централізованого опалення, надані відповідачу, Концерн здійснював з урахуванням показів будинкових засобів теплової енергії та опалювальній площі приміщень, переданих в господарське відання Відповідачу згідно підтверджуючих документів, (акти приймання-передачі нежитлових приміщень, рішення Запорізької міської ради). Згідно Правил № 630 - відокремленість або не відокремленість систем опалення будинку, Акти обстеження системи теплоспоживання об`єктів теплопостачання, розрахунки теплового навантаження систем опалення при нарахуванні за послуги з централізованого опалення не враховуються. Крім того, норми чинного законодавства не виключають можливість нарахувань за послуги з централізованого опалення на декілька об`єктів разом, за умовою єдиного підходу нарахувань, а саме згідно Правил № 630. У позадоговірному вирішенні спору, рахунки на оплату комунальних послуг сформовані та надані виконавцем послуг споживачу відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Тобто, рахунки позивача за опалення нежитлових приміщень відповідача не містять додаткового нарахування за втрати теплової енергії з трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у нежитлових опалювальних приміщеннях, так як ці втрати визначаються поза межами опалювальних приміщень (місць загального користування та ін.). Таким чином, твердження відповідача стосовно невідповідності рахунків позивача вимогам, встановленим Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» є необґрунтованими. Системи опалення приміщень відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинків, в яких вони розташовані. Отже, факт наявності теплопостачання в приміщеннях відповідача в спірному періоді є підтвердженим. В зв`язку з тим, що об`єкти споживання теплової енергії відповідача мають спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону 2018-2019 років та рішенням про початок опалювального сезону 2019-2020 років, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» розпочато закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Також, 20.03.2020 на адресу суду від позивача надійшов Порядок детального розрахунку розподілу обсягу спожитої теплової енергії для централізованого опалення приміщень, які перебувають на балансі КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7». Крім того, 02.11.2020 від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення щодо нарахувань за спожиту теплову енергію.

27.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення щодо уточнення контррозрахунку, в яких останній зазначив, що позивачем не додані первинні документи, які б могли засвідчити кількість та обсяги наданої теплової енергії, а саме копії журналів обліку протягом опалювального періоду 2018-2019 за кожен місяць окремо. Також, зауважив, що відповідач позбавлений можливості перевірити розрахунки та інформацію, оскільки позивач надав неповні вихідні дані методу, який він самостійно обрав для розрахунку, а також, позивачем не надані посилання на нормативно-правові документи, які містять формули щодо обрахунку обсягів теплової енергії.

Третя особа надала суду письмові пояснення по суті спору, в яких зазначила, що не погоджується з доводами Концерну «Міські теплові мережі» та вважає, що вимоги, викладені в його позовній заяві щодо стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних витрат на поставлену теплову енергію є необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки в нежитлові приміщення, що знаходяться на балансі КП «ВРЕЖО № 7», теплова енергія надходить не для задоволення власних житлово-побутових потреб, між ним та Концерном «"МТМ» має бути укладено договір на купівлі-продажу теплової енергії. Концерном «"МТМ» не наведено жодних правових підстав включення в єдиний особовий рахунок значної кількості приміщень, розташованих у різних за експлуатаційними характеристиками багатоквартирних будинках, які мають різну поверховість, наявність або відсутність будинкових приладів обліку, різні матеріали стін будинку, їх утеплення, площу, наявність приладів опалення в місцях загального користування та інші фактори, що впливають на розрахунок суми за послуги централізованого опалення. Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано детального розрахунку надання послуг по кожному приміщенню. З урахуванням викладеного, третя особа проти задоволенні позову заперечує.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, суд

УСТАНОВИВ

21.09.2018 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийняте Рішення № 439/9 «Про передачу майна комунальної власності в господарське відання комунальному підприємству «Виробниче ремонтно-експуатаційне житлове об`єднання № 7» Запорізької міської ради» (далі Рішення).

Відповідно до пункту 1 вказаного рішення, вирішено вилучити з господарського відання КП «Наше місто» Запорізької міської ради та передати в господарське відання КП «ВРЕЖО №7» Запорізької міської ради майно комунальної власності згідно з додатками 1, 2, 3 до Рішення.

Доручено КП «Наше місто» Запорізької міської ради передати, а КП «"ВРЕЖО № 7» Запорізької міської ради прийняти в господарське відання майно комунальної власності згідно з додатками 1, 2, 3 до рішення. (п. 2 рішення).

Згідно цього ж Рішення зобов`язано КП «ВРЕЖО № 7» Запорізької міської ради підготувати проекти відповідних додаткових угод до чинних договорів оренди (позички) та забезпечити їх підписання (п.3 рішення); зобов`язано КП «ВРЕЖО № 7» ЗМР Запорізької міської ради надати до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради інформацію щодо виконання п., п. 2, 3 рішення. (п. 4 рішення).

З досліджених фактичних обставин справи судом також встановлено, що між Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (відповідачем у справі) та Концерном «Міські теплові мережі» (позивачем у справі) договір з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладено.

З листування між сторонами вбачається, що між ними ведуться перемовини щодо укладення відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, однак між сторонами договір не укладено, оскільки існують розбіжності щодо переліку приміщень, до яких надавались послуги, методики здійснення розрахунків, тощо.

За твердженням Концерну "МТМ" ним з листопада 2018 року надавалась теплова енергія у наступні 52 приміщення: вул. Військбуд, 92 (приміщення ХІV 1-го поверху); вул. Авраменко, 1а (нежитлове приміщення); вул. Вороніна, 19а (приміщення І 1-го поверху); вул. Бочарова, 14 (приміщення І, ІІ (цокольний поверх); вул. Цитрусова, 6 (цокольний поверх); вул. Військбуд, 67 (приміщення І 1-го поверху); вул. Військбуд, 67 (приміщення у складі 8, 9, 10, 11); вул. Магістральна, 94 (приміщення 97 цокольного поверху); вул. М.Корищенка, 20 (напівпідвальний поверх); вул. М.Корищенка, 20 (напівпідвальний поверх); вул. Вороніна, 23 (приміщення 213 1-го поверху); вул. Електрична, 239 КУ «Заводськ.р-ну фізкульт.-спорт. ком»; вул. Авраменко, 5 (приміщення 1-го поверху); вул. Військбуд, 67, (приміщення 2 1-го поверху); вул. Вороніна, 13 (приміщення 250 1-го поверху); вул. М.Корищенка, 26 (частина приміщення 103 цокольного поверху); вул. Магістральна, 70а (1/2 коридору № 1, кімнати 2-4, 8-16); вул. М.Корищенка, 28 (підвальний поверх); вул. Б.Завади, 4 (1-й поверх); вул. Магістральна, 72 (частина приміщення 1, підвальний поверх); вул. Цитрусова, 6 (вільне приміщення); вул. Чарівна, 40а (1-й поверх); вул. Авраменко, 5а (приміщення 107 1-го поверху); вул. Вороніна, 9 (приміщення 322 1-го поверху); вул. Вороніна, 23 (приміщення 215, 1-го поверху); вул. Чарівна, 159 (цокольний поверх 1, 2, 3, 21, 22); вул. Пархоменко, 16 (приміщення 137 1-го поверху); вул. М.Корищенка, 30а (приміщення ІІ підвального поверху); вул. Чарівна, 48 (нежитлове приміщення); вул. М.Корищенка, 32 (нежитлове приміщення); вул. Карпенка-Карого, 5в (нежитлове приміщення); вул. М.Корищенка, 28 (частина приміщення 101 напівпідвалу); вул. Вороніхіна, 8 (частина приміщення 23 підвального поверху); вул. Вороніхіна, 8 (частина приміщення 23 підвального поверху); вул. Вороніхіна, 3 (нежитлове приміщення); вул. Брюллова, 5 (приміщення 21-1, 21-2, 21-3, 21-4 1-го поверху); вул. Кругова, 156 (приміщення 55 підвального поверху, коридор 14); вул. Вороніхіна, 9 (нежитлове приміщення); пр. Моторобудівників, 56 (приміщення Х, підвальний поверх); вул. Героїв 55-ї бригади, 59 (нежитлове приміщення); пр. Моторобудівників, 52 (приміщення ХVІІІ підвального поверху); вул. Червона, 3 (підвального поверху приміщення б/н); вул. Брюллова, 11 (приміщення ІІІ напівпідвального поверху); вул. Червона, 24 (приміщення VI підвалу); вул. Електрична, 249 (приміщення 1-го поверху); вул. Цитрусова, 8 (нежитлове приміщення); вул. Б.Завади, 6 (приміщення 104 1-го поверху); вул. Брюллова, 5 (приміщення 21-1, 21-2, 21-3, 21-4); вул. Червона, 22 (приміщення 41, підвальний поверх); вул. Вороніхіна, 8 (приміщення підвалу 24, 25, 26); вул. Авраменко, 5 (приміщення 9, 10 1-го поверху); вул. Магістральна, 94 (приміщення 98, підвальний поверх).

Нарахування за спожиті послуги з централізованого опалення з листопада 2018 року на вказані приміщення здійснювалося на особовий рахунок № 340270.

Також згідно пояснень позивача в січні 2019 року до особового рахунку № 340270 було додано 3 приміщення: вул. Авраменко, 15 (частина приміщення 106, підвал під прибудовою); вул. Вороніхіна, 8 (приміщення 44, підвальний поверх); вул. Магістральна, 86 (приміщення ХІІІ, 1-й поверх), а в листопаді 2019 року було додано ще 3 приміщення: пр. Моторобудівників, 64; вул. Вороніхіна, 4; вул. Військбуд, 92.

Позивач зазначає, що у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та листопад 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» відпустив відповідачу теплову енергію (з урахуванням перерахунків) на загальну суму 597425,33 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період. Концерном «МТМ» виставлені КП «ВРЕЖО № 7» рахунки на оплату.

За вказаний період Відповідач здійснив часткову оплату за наданні послуги у розмірі 350000,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та листопад 2019 року по особовому рахунку № 340270 у розмірі 247425,33 грн., а також нараховані 11006,40 грн. інфляційних втрат та 8778,68 грн. 3 % річних за несвоєчасну оплату наданих послуг, що є предметом даного спору у справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін і третьої особи, колегія суддів вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України «Про природні монополії» та відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Зокрема, в Законі та у вказаних Правилах надано визначення поняттю «Споживач», а саме: споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон); споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійсняються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною другою статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Аналогічні положення містяться у пункті 3 Правил №1198, відповідно до якого споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

З огляду на викладені норми права, поставка теплової енергії без договору не допускається.

Матеріалами цієї справи встановлено та не заперечується позивачем, що договору між сторонами у заявлений період не існує.

В той же час, частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При цьому Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі ( наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц ).

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч., ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Так, відповідно до правил доказування Позивач звертаючись з відповідним позовом до суду та посилаючись на отримання Відповідачем послуг з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та в листопаді 2019 року на суму 597425,33 грн., повинен довести зазначені обставини, надавши суду докази фактичного надання послуги з опалення по кожному з об`єктів (первинні документи на підтвердження зняття показів з лічильників по кожному об`єкту, а саме копії журналу обліку теплової енергії по показникам приладу обліку, Акту прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії з одиницею виміру теплової енергії МВт, обґрунтування нормативного навантаження по кожному об`єкту окремо, тощо).

Матеріали справи не містять, а сторонами не надано зазначених доказів.

Відсутність первинних документів обліку, на підставі яких розраховується ціна (загальна вартість) наданої послуги з централізованого опалення унеможливлює перевірку розрахунку зазначеної послуги.

У заявлених позовних вимогах, з урахуванням порядку детального розрахунку розподілу обсягу спожитої теплової енергії для централізованого опалення приміщень, які перебувають на балансі відповідача, неможливо встановити по яким саме об`єктам нараховано заборгованість, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо переліку приміщень, отже відсутня зведена інформація щодо точної кількості приміщень, та проведених нарахувань, по яким заявлені вимоги.

Також, Концерном «МТМ» належним чином не обґрунтовано жодних правових підстав включення в єдиний особовий рахунок значної кількості приміщень, розташованих у різних за експлуатаційними характеристиками багатоквартирних будинках, які мають різну поверховість, наявність або відсутність будинкових приладів обліку, різні матеріали стін будинку, їх утеплення, площу, наявність приладів опалення в місцях загального користування та інші фактори, що впливають на розрахунок суми за послуги централізованого опалення.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 247425,33 грн. є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже в цій частині суд приходить до висновку в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позовних вимог про стягнення осиного боргу, відсутні підстави для стягнення з відповідача 11006,40 грн. інфляційних втрат та 8778,68 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позивачем не доведено у встановлений законом спосіб обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд визнає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Заперечення відповідача на заявлені позовні вимоги враховані судом при вирішенні даного спору.

Враховуючи вище наведене, в задоволені позову відмовляється повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», м. Запоріжжя про стягнення 267210,41 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, в тому числі 247425,33 грн. основного боргу за поставлену теплову енергію, 11006,40 грн. інфляційних втрат та 8778,68 грн. 3 % річних відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 07» грудня 2020 р.

Головуючий суддя Н.Г. Зінченко

судді А.О.Науменко

О.А.Топчій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.