ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 Справа № 917/428/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Кременчуцької міської ради Полтавської області

до фізичної особи - підприємця Сьомика Григорія Герасимовича

про стягнення суми основного боргу,

за участі представників сторін:

від позивача Лазоренко С. М., дов. № 556 від 26.12.2019

від відповідача Кремінець М.М., док. в матер. справи

Обставини справи: Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася в суд з позовом до фізичної особи - підприємця Сьомика Григорія Герасимовича про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 47036,55 грн.

В позові зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що в період з 01.01.2017 по 18.02.2019 (включно) відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежитлових будівель, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання могла б отримати у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 7129 від 07.07.2020) проти позову заперечує, вважає доводи позивача про використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів безпідставними, оскільки договір оренди земельної ділянки є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначає про сплату ним орендної плати за земельну ділянку в розмірі 2427,11 грн в період з 2014 по 2019 рік. Також вважає неправильним розрахунок позивача.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № від 23.07.2020) заперечує проти автоматичного поновлення договору оренди землі від 03.12.2012. Зазначає, що спірний договір діяв до 03.12.2013, з цього моменту відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував.

23.07.2020 позивача на виконання вимог ухали суду від 07.07.2020 надав належним чином завірені копії наступних документів: рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 113 від 24.01.2020; № 112 від 24.01.2020, від 25.12.2007.

Суд долучив зазначені докази до матеріалів справи.

09.07.2020 від відповідача надійшло клопотання про долучення до відзиву на позовну заяву доказів сплати орендної плати за земельну ділянку в період 2014 2020 років.

18.09.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 10255) з додатковими доказами.

20.10.2020 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 11628).

30.10.2020 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 12092) з додатком (докази на підтвердження сплати орендної плати за користування земельної ділянки Довідку Кременчуцького управління ГУ ДПС у Полтавській області від 02.09.2020 за № ФОП/6157/16-31-51-33-25 та копії платіжних документів).

Щодо поданих відповідачем пояснень та доказів від 09.07.2020, 18.09.2020, 20.10.2020, 30.10.2020 слід зазначити наступне.

Зі змісту статті 80 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання. Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною на стадії розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк.

Крім того, відповідно до частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Системний аналіз положень частини 8 статті 80, частини 2 статті 232 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі подання учасниками справи доказів із пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про надання документів (доказів): 1) без клопотання про визнання причин неможливості подати такі докази відповідним учасником справи такими, що не залежали від нього; або 2) залишення такого клопотання без задоволення, суд долучає відповідні документи (докази) до матеріалів справи, проте не приймає їх до розгляду, про що постановляє відповідну ухвалу.

Чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості повернення судом документів (доказів), поданих із пропуском строку, встановленого судом, тому правових підстав для їх повернення відповідачеві суд не має.

Відповідно до частини 2 статті 207 Господарського кодексу України залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на те, що відповідач не обґрунтував неможливість подання доказів разом із заявою по суті (відзивом) на стадії підготовчого провадження, не подав клопотання про поновлення процесуального строку відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд та не подав належних доказів направлення зазначених доказів позивачеві, суд не приймає до розгляду пояснення та додані до них докази від 09.07.2020, 18.09.2020, 20.10.2020 та 30.10.2020.

Відповідно до частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Суд не надавав відповідного дозволу.

19.11.2020 від позивача надійшло клопотання (вх. № 12871), в якому Кременчуцька міська рада Полтавської області повідомила суд про те, що по технічних причинах вказано неправильну форму власності земельної ділянки а відтак, усунувши ці недоліки, Кременчуцька міська рада Полтавської області просить долучити до матеріалів справи завірений належним чином витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 13.11.2020, як доказ того, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0489 перебуває в комунальній власності. Суд задовольнив зазначене клопотання.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.03.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі.

Ухвалою від 20.10.2020 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/428/20, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 10:40 04.11.2020.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 24.11.2009 Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці фізичній особі - підприємцю Сьомику Григорію Герасимовичу (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) передали в оренду терміном на 1 рік земельну ділянку площею 352 кв. м кадастровий № :06:003:0489) для закінчення будівництва прибудови до вбудованої перукарні, яка підлягає реконструкції в жилому будинку № 2 по кварталу 101 в м.Кременчуці Полтавської області.

25.01.2010 Кременчуцька міська рада Полтавської області та фізична особа-підприємець Сьомик Григорій Герасимович уклали договір оренди землі (кадастровий № :06:003:0489) для закінчення будівництва Прибудови до вбудованої перукарні, яка підлягає реконструкції в жилому будинку № 2 в кварталі 101 в м. Кременчуці Полтавської області, загальною площею 352 кв. м, строком на 1 (один) рік. Договір укладено до 25.01.2011.

Зазначений договір зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 90 від 24.02.2010.

27.11.2012 Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області Про поновлення договорів оренди земельних ділянок на підставі звернення фізичної особи - підприємця Сьомика Григорія Герасимовича, у зв`язку з закінченням терміну користування земельною ділянкою в жилому будинку № 2 по кварталу 101 в м. Кременчуці Полтавської області, поновлено з 24.02.2011 строком на один рік з дня державної реєстрації документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою, за умови виконання пункту 1.1. цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24.02.2010 за № 90, укладений між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та фізичною особою - підприємцем Сьомиком Григорієм Герасимовичем (ідентифікаційний № НОМЕР_1 ), на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 352 кв. м (кадастровий № :06:003:0489) для закінчення будівництва прибудови до вбудованої перукарні, яка підлягає реконструкції в жилому будинку № 2 в кварталі 101.

03.12.2012 Кременчуцька міська рада Полтавської області та фізична особа-підприємець Сьомик Григорій Герасимович уклали договір оренди землі (кадастровий № :06:003:0489) для закінчення будівництва прибудови до вбудованої перукарні, яка підлягає реконструкції в жилому будинку № 2 в кварталі 101 в м. Кременчуці Полтавської області, загальною площею 352 кв. м, строком на 1 (один) рік.

03.12.2013 зазначений договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Кременчуці Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 00539 від 03.12.2012. Договір укладено на строк до 03.12.2013.

В подальшому сторони не уклали договору оренди землі.

Так, як стверджує позивач, у період з 01.01.2017 по 18.02.2019 (включно) відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, хоча земельна ділянка використовувалась для закінчення будівництва прибудови до вбудованої перукарні, яка підлягає реконструкції, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Так, предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна на орендованій земельній ділянці безпідставно збережених коштів орендної плати у розмірі 47036,55грн на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, площею 352 в житловому будинку № 2 по кварталу 101 в м. Кременчуці Полтавської області.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, об`єктом цивільних прав та обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою.

З матеріалів справи вбачається, що у фізичної особи - підприємця Сьомика Григорія Герасимовича на праві приватної власності з 09.03.2013 по 19.02.2019 перебувала вбудована перукарня з влаштуванням прибудови по 101 Кварталу, 2 в м. Кременчуці Полтавської області.

На підтвердження сформованості земельної ділянки як об`єкта цивільних прав Кременчуцькою міською радою Полтавської області надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.14.2020 та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до зазначених витягів земельна ділянка, розташована за адресою: м. Кременчук, 101 Квартал, буд. 2, загальною площею 351 кв. м, кадастровий номер :06:003:0489 з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Форма власності: комунальна власність. У графі Дата державної реєстрації земельної ділянки зазначено 03.12.2012.

Вказане свідчить про сформованість земельної ділянки як об`єкту цивільних прав.

У частині 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Пунктом 14.1.147 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Зі змісту статей 14, 288 цього Кодексу вбачається, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Тобто, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статі 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

При цьому з наведених норм законодавства не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збереженого майна (коштів) у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно - шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі, а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (відповідні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 16.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.10.2019 за № 4482/0/212-19 (а. с. 30) нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 351 кв. м на 2019 рік складає 918289,71 грн.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Вказаним приписом унормовано правовідносини з приводу використання земельних ділянок, а Законами України Про оренду земель та Про оцінку земель встановлено порядок визначення розміру орендної плати.

Так, однією із істотних умов договору оренди, відповідно до частини 1 статті 15 Закону України Про оренду земель, є орендна плата із зазначенням її розміру.

Разом з цим, статтею 13 Закону України Про оцінку земель встановлено, що обов`язковим є проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Суд встановив, що позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти: по-перше у вигляді орендної плати, а по-друге за безпідставне використання відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :06:003:0489 за адресою: м. Кременчук, 101 Квартал, буд. 2, яка у свою чергу має комунальну форму власності.

Враховуючи місце розташування спірної земельної ділянки у місті Кременчуці та її комунальну форму власності до спірних правовідносин застосовується порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.11.2016 № 489.

Зазначеним порядком визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Враховуючи викладене слід дійти висновку, що саме по собі виникнення кондиційних зобов`язань, а саме: використання земельної ділянки комунальної форми власності без правоустановчих документів не звільняє позивача від обов`язку дотримання порядку визначення розміру орендної плати, встановлених вказаними нормативними актами, а саме: визначаючи розмір орендної плати застосовувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яку було проведено до цього періоду або у цей період.

Визначаючи розмір орендної плати за 2017, 2018, 2019 роки, позивач повинен використовувати нормативну грошову оцінку на кожен рік окремо. В той же час, позивач здійснив розрахунок орендної плати за 2017 та 2018 роки на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік, оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2019 рік не має зворотної дії у часі, а тому не може застосовуватись до минулих періодів в часі. Матеріали справи не містять відомостей про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки для визначення розміру орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.12.2018; позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження здійсненого розрахунку за вказаний період, а саме: витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель станом на 2017 та 2018 роки.

Натомість, розрахунок орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивач зробив саме на підставі даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки відповідно до з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 18.11.2019.

При цьому позивач не навів обґрунтувань щодо здійснення такого розрахунку, не зазначив правових підстав для розрахунку суми орендної плати за земельну ділянку за періоди до дати складення витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, використовуючи дані, вказані у витязі, при визначенні розміру орендної плати за вказані попередні періоди.

Також, слід зазначити, що позивач як підставу позову для стягнення розміру безпідставно збережених коштів визначив витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 2019 рік.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Частиною третьою статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Тобто, визначення та зміна підстав позову є виключним правом позивача.

З огляду на викладене суд не наділений правом змінити підставу позову (витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік) та застосувати при розрахунку розміру безпідставно збережених коштів іншу нормативну грошову оцінку.

Отже, матеріали справи не містять відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 351 кв. м, кадастровий номер :06:003:0489, для визначення розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 та позивачем не доведено належними та допустимими доказами правильність, здійсненого Кременчуцькою міською радою розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати за 2017 2018 роки.

Крім того, слід зазначити, що Законом України "Про Державний земельний кадастр" визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 статті 9 зазначеного Закону).

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);

координати поворотних точок земельної ділянки;

лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;

кадастровий номер земельної ділянки;

кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);

межі земельних угідь;

межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;

контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

У наявних у матеріалах справи копіях кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0489 (а. с. 11, 186) не відображені контури об`єктів нерухомого майна.

Будь-яких доказів розміщення нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером :06:003:0489, яке належить відповідачеві, та відповідно, доказів на підтвердження користування спірною земельною ділянкою саме площею 351 кв. м у період з 01.01.2017 по 18.02.2019 матеріали справи не містять.

З огляду на викладене позивач не надав суду належних та допустимих доказів користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :06:003:0489 загальною площею 351 кв. м у період з 01.01.2017 по 18.02.2019.

Зазначені обставини виключають можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 232 - 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 09.12.2020.

Суддя Д. М. Сірош