ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р. Справа№ 10/2180

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Доманської М.Л.

Полякова Б.М.

секретар судового засідання Звершховська І.А.

за участю представників:

від ДП "МБ "Оризон" - ліквідатор Носань Н.С. ордер ЧК №138607 від 11.03.2020р.;

від відповідача - Ковальов І.В. ордер ВМ №1010644 від 03.12.2020р.;

від третіх осіб : не з`явились;

від Київської міської прокуратури - Лиховид О.С. посвідчення,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р.

(повний текст складено 28.09.2020р.)

у справі №10/2180 (925/1352/19) (суддя Хабазня Ю.А.)

за позовною заявою боржника в особі ліквідатора банкрута Носань Н.С. №02-31/509 від 14.11.2019р.

до відповідача ОСОБА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України;

на стороні відповідача -

1. ОСОБА_3 ,

2. ОСОБА_2 ,

про витребування майна

у справі №10/2180 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою ініціюючого кредитора Управління Пенсійного фонду України в м.Сміла

до боржника Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон"

про банкрутство юридичної особи

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180 позовну заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Носань Н.С., від 14.11.2019р. №02-31/509 задоволено частково; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ДП "Машинобудівний завод "Оризон" (вул.Мазура,буд.24, м.Сміла, Черкаська область, 20700, ідентифікаційний код 32480440) частину нежитлових приміщень корпусу НОМЕР_2, реєстраційний номер 5, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , площею 1412,9 кв.м.; у задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено на 07.12.2020р.

Також, не погоджуючись з винесеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в заяві ліквідатора ДП "Машинобудівний завод "Оризон" про витребування майна у ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 призначено на 07.12.2020р.; об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180 в одне апеляційне провадження.

У відзиві на апеляційні скарги ліквідатор просить відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні апеляційних скарг, а рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180 залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020р. у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни про участь у судовому засіданні 07.12.2020р. у справі №10/2180 в режимі відеоконференції поза межами суду відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020р. клопотання арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни про участь у судовому засіданні, призначеному на 07.12.2020р. об 11:00 год., в режимі відеоконференції задоволено.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора Носань Н.С. та представників відповідача і Київської міської прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення, далі - Закон про банкрутство).

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Позивачем (боржником у особі ліквідатора банкрута) в межах справи про банкрутство було подано до суду першої інстанції позовну заяву від 14.10.2019р. №02-31/509 з вимогою витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ДП "Машинобудівний завод "Оризон" частину нежитлових приміщень корпусу НОМЕР_2, реєстраційний номер 5, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , площею 1412,9 кв.м; зареєструвати право власності Державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" на частину нежитлових приміщень корпусу НОМЕР_2, реєстраційний номер 5, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , площею 1412,9 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2003р., згідно з наказом Міністерства промислової політики України №139 на базі майна декількох підприємств, в тому числі, Державного підприємства - Фірми "Оризон-Прилад" було створено Державне підприємство "Машинобудівний завод "Оризон", майно від реорганізованих підприємств було прийнято на баланс новоствореного ДП "Машинобудівний завод "Оризон" згідно з актами приймання-передачі майна та розподільчих балансів.

На виконання вказаного наказу між Державним підприємством - Фірмою "Оризон-Прилад" та Державним підприємством "Машинобудівний завод "Оризон" було підписано розподільчий баланс станом на 01.04.2003р. та акт приймання-передачі основних засобів, в тому числі й частини корпусу НОМЕР_2, 1978 року побудови, площею 1438 кв.м (а.с.39-40 т.17).

14.07.2009р. на об`єкт будівлі корпусу НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_2 , Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації було складено інвентаризаційну справу, згідно з якою її площа склала 1412,9 кв.м. (т.19 а.с.48-55).

Згідно з довідкою Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області №246 від 27.05.2009р., будівлі корпусу НОМЕР_2, що знаходиться на балансі ДП "Машинобудівний завод "Оризон" та розташована на території колишнього ВО "Оризон" по АДРЕСА_2, надано адресу: АДРЕСА_2 (т.19 а.с.47).

29.07.2009р. Смілянським міським відділом державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції на адресу Міністерства промислової політики було направлено повідомлення №№4483, 4484 про знаходження на примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження щодо стягнення з ДП "Машинобудівний завод "Оризон" боргів по заробітній платі, а також про здійснення опису та накладення арешту на нерухоме майно боржника, а саме корпус НОМЕР_2 (вартістю 126 770 грн.), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (т.19 а.с.56).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 31.08.2009р. було порушено провадження у справі про банкрутство боржника, відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-XII; введено мораторій на задоволення вимог боржника та накладено арешт на усе майно боржника.

01.02.2010р. за результатами проведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнор" прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна ДП "Машинобудівний завод "Оризон" (частини приміщення корпусу НОМЕР_2 площею 1412,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ) переможцем аукціону, згідно з протоколом №1-249124 із запропонованою ціною 113 251,07 грн., було визначено ОСОБА_2 (т.19 а.с.57).

15.02.2010р. на підставі протоколу від 01.02.2010р. №1-249124 головним державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Погорілим Р.О. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження від 19.06.2006р. №13 було видано акт (т.19 а.с.58) про реалізацію нерухомого майна ДП "Машинобудівний завод "Оризон" (частини приміщення корпусу НОМЕР_2 площею 1412,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 на підставі квитанції від 27.01.2010р. №54849 та платіжного доручення від 09.02.2010р. №2.

10.03.2010р. приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. було винесено постанову №77 про відмову у посвідченні Свідоцтва про придбання на прилюдних торгах частини приміщення корпусу НОМЕР_2 через відсутність правовстановлюючих документів ДП "МЗ "Оризон" на нього, яка стала підставою для звернення ОСОБА_2 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним та про визнання права власності (т.19 а.с.59).

26.03.2010р. Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №2-663/2010 було прийнято заочне рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу частини приміщення корпусу НОМЕР_2 площею 1412,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану частину приміщень.

Директором ДП "Машинобудівний завод "Оризон" було подано до Апеляційного суду Черкаської області заяву про намір подати апеляційну скаргу на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду від 26.03.2010р. у справі №2-663/10 (т.19 а.с.128).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.05.2010р. у справі №10/2180 було затверджено реєстр вимог кредиторів.

09.12.2011р. Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №2-2509/2011 було прийнято рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано за останнім право власності на частину корпусу НОМЕР_2 - нежитлові приміщення площею 1110,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , що належав на праві господарського відання Державному підприємству "Приладобудівний завод "Райдуга" на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 22.04.2011р. №269 (т.19 а.с.60).

Постановою господарського суду Черкаської області від 23.10.2012р. боржника було визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Хоменка О.А.

13.02.2013р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості №5 за ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Смілянського міськрайонного суду від 26.03.2010р. у справі №2-663/2010 на спірне майно за адресою: АДРЕСА_2 - відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2019р. №188776405 (т.19 а.с.41) .

12.03.2013р. суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 було складено звіт про оцінку майна, частини нежитлової будівлі (корпусу НОМЕР_2) загальною площею 1412,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на суму 138000 грн. (т.19 а.с.44-45).

29.03.2013р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частини корпусу НОМЕР_2 - нежитлових приміщень загальною площею 1412,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 129800 грн., який 29.03.2013р. посвідчено приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М., зареєстровано в реєстрі за №1649 (т.19 а.с.43) та внесено інформацію до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2013р. №1781545 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5; об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення корпусу НОМЕР_2; адреса: АДРЕСА_2 ; загальна площа: 1412,9 кв.м; власник: ОСОБА_1 ; номер запису про право власності: 493896 (т.19 а.с.61)).

10.04.2013р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень корпусу НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 1110,4 кв.м, за ціною 129800 грн., який 10.04.2013р посвідчено приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М., зареєстровано в реєстрі за №1964 (т.19 а.с.62).

Рішенням Виконавчого комітету Смілянської міської ради №350 від 18.08.2016р. за результатами розгляду звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 для проведення впорядкування адресної нумерації частині нежитлових приміщень корпусу АДРЕСА_2 , що мали адресу АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 (відповідно до договорів купівлі-продажу від 29.03.2013р. та від 10.04.2013р.), було призначено нову адресу: АДРЕСА_2 (т.19 а.с.46) .

21.03.2017р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.03.2017р. реєстраційний номер 21489802, було прийнято рішення від 21.03.2017р. №34374316 (т.19 а.с.63) та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни до запису про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості №5 щодо зміни площі об`єкта із 1110,4 кв.м. на 2639,2 кв.м та щодо зміни адреси з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2019р. №188776405, (т.19 а.с.41)) .

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.11.2017р. було достроково припинено повноваження ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Назаренка С.А., та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Носань Н.С.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29.11.2016р. у справі №22ц/793/2473/16 було скасовано ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2016р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП "Машинобудівний завод "Оризон" про визнання договору купівлі-продажу, не посвідченого нотаріально, дійсним та визнання права власності та передано матеріали заяви про перегляд заочного рішення на новий розгляд до суду першої інстанції (т.19 а.с.36-37).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2018р. у справі №703/35196/16-ц (8/703/2/18) було скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду від 26.03.2010р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП "Машинобудівний завод "Оризон" про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності (т.19 а.с.38-39).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.07.2019 у справі №703/3519/16-ц (2/703/272/19) було залишено без розгляду первісний позов ОСОБА_2 до ДП "Машинобудівний завод "Оризон" про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, визнання прилюдних торгів такими, що відбулись; залишено без розгляду зустрічний позов ДП "Машинобудівний завод "Оризон" до ОСОБА_2 , Смілянського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та акту державного виконавця про реалізацію нерухомого майна недійсним з підстав неявки представника (т.19 а.с.40).

З огляду на вказані вище обставини, 15.11.2019р. ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Носань Н.С. звернулася до господарського суду Черкаської області із заявою №02-31/509 від 14.10.2019р. про витребування майна із чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2019р. за №188776405 (т.19 а.с.41-42) ліквідатором банкрута було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з якою за параметрами запиту: "Адреса/Місцезнаходження: АДРЕСА_2 " право власності на реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Крім того, матеріали справи містять такі документи: лист Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 06.11.2018р. №560/3 на адресу ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Носань Н.С., з відомостями про призначення адреси виробничому корпусу АДРЕСА_2 (т.19 а.с.64); довідка Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 06.12.2019р. про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 (т.19 а.с.77); інформація Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 10.02.2020р. №19.13-36/9561 про зведені виконавчі провадження про стягнення з ДП "Машинобудівний завод "Оризон" заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб з повідомленням про відсутність можливості надати відомості щодо примусової реалізації майна боржника (т.25 а.с.14-16); лист Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.02.2020р. №19.13-36/11126 з актом вилученням виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2014р. (т.25 а.с.69-78).

Згідно ч.1 ст.1. Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.12 Закону про банкрутство господарський суд мав право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд також мав право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання вищезазначених обставин, про що виноситься ухвала, яка могла бути оскаржена в установленому порядку.

Згідно ч.6 ст.12 Закону про банкрутство дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.1 ст.12 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України;

Відповідно до ч.1 ст.61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 і 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч.1 ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч.4. ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно з Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999р. №68/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999р. за №745/4038 (далі - Тимчасове положення №68/5):

3.3. Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення;

6.1. Після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби;

6.3. Копія акта надсилається стягувачу, боржникові та спеціалізованій організації;

6.4. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів;

6.5. Це свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з п.7.1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999р. №42/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.1999р. за №480/3773 право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно.

Згідно з постановою Верховного Суду від 03.07.2018р. у справі №927/938/17 виходячи з аналізу статей 387, 388 ЦК України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Верховний Суд України у постанові від 2 листопада 2016 року у справі №522/10652/15-ц вказав, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ДП "Машинобудівний завод "Оризон" (позивач) є законним власником Спірного майна, яке набуте згідно з наказом Міністерства промислової політики України №139, розподільчим балансом станом на 01.04.2003р. та актом приймання-передачі основних засобів (в тому числі й Спірного майна - частини корпусу НОМЕР_2, 1978 року побудови, площею 1438 кв.м). Спірне майно (як існуючий фактично, але не сформований юридично об`єкт нерухомості) перебувало у власності держави і знаходилося на балансі ДП "Машинобудівний завод "Оризон", як і усе інше нерухоме майно цього підприємства.

Сторонами не було подано доказів того, що майно створене іншою особою і не спростовано обставину належності Спірного майна ДП "Машинобудівний завод "Оризон" до проведення прилюдних торгів іншій особі.

Фактично Спірне майно, як об`єкт нерухомого майна, повноцінно і юридично виникло з моменту його реєстрації 13.02.2013р. на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2010р., яке надалі було скасоване, тобто на неналежній підставі.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про обставини виникнення спірного нерухомого майна немає. При цьому боржник посилався на реально існуючі докази належності йому Спірного майна, а третя особа на стороні відповідача на противагу не надав ніяких реальних доказів про те, що титульним володільцем спірного майна була інша особа.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Позивачем були надані докази на підтвердження належності йому Спірного майна, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено належність Спірного майна саме йому, а не іншій особі.

Спірне майно - це є нерухоме майно, оскільки розташоване на земельній ділянці, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення (ст.181 ЦК України). На нього виготовлено технічну документацію, його зареєстровано в державному реєстрі.

Майно вибуло із власності ДП "Машинобудівний завод "Оризон" без будь-яких законних на те підстав.

Реалізацію Спірного майна органом державної виконавчої служби було здійснено у порушення накладеного ухвалою місцевого суду від 31.08.2009р. у цій справі арешту на усе майно боржника, тобто з порушенням вимог ч.1 ст.12 Закону про банкрутство №4212-VI і ст.67 ГПК України (чинного на час проведення прилюдних торгів).

Скасування арешту могло бути здійснено виключно у порядку, визначеному абз.3 ч.3 ст.12 Закону про банкрутство №2343-XII та ст.68 ГПК України (чинного на час проведення прилюдних торгів) - тобто лише за ухвалою місцевого суду у справі про банкрутство. В силу існуючого арешту на момент продажу спірного майна орган державної виконавчої служби не мав права реалізовувати майно боржника. За змістом п.8 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на час проведення прилюдних торгів) дія мораторію не поширюється лише на випадки коли органом державної виконавчої служби майно реалізовано до порушення провадження у справі про банкрутство, а кошти надійшли після цього - тоді можливим є розподіл стягнутих з боржника грошових сум.

Місцевим судом правильно зазначено, що реалізація майна ДП "Машинобудівний завод "Оризон" після 31.08.2019р., тобто через 5 місяців після накладення арешту на майно боржника судом, є незаконною. Мораторій на задоволення вимог кредиторів і заходи забезпечення вимог кредиторів, зокрема, арешт на майно боржника, це є різні інститути правовідносин неплатоспроможності (пункти 37-43 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №15 "Про судову практику в справах про банкрутство") - початок їх дії, правові обмеження та закінчення їх дії є відмінними і регулюються різними нормами закону.

У процедурі реалізації майна на прилюдних торгах не було дотримано усіх необхідних для виникнення права власності складових, а саме: а) не було отримано від нотаріуса свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; б) не було зареєстровано право власності у державному реєстрі прав відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України. Відсутність фактів про видачу нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації, свідчить про порушення ст.209, 210, 182, 220, 656 і 657 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим акт державного виконавця від 15.02.2010 про реалізацію нерухомого майна є нікчемним.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що процедура прилюдних торгів виявилася неповноцінною (ущербною) і не призвела до виникнення тих наслідків, які передбачалися цією процедурою. Зокрема, мав відбутися перехід права власності шляхом нотаріального посвідчення та видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і наступної реєстрації права власності. Однак цього не відбулося (нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії хоча й з інших, ніж вказав вище суд, причин), що й стало приводом для звернення до Смілянського міськрайонного суду для заповнення прогалини неповноцінності процедури продажу. Оскільки рішення останнього й заповнювало прогалину процедури примусової реалізації, то слід визнати, що його скасування має за собою наслідки визнання процедури реалізації на аукціоні такою, що не відбулася.

Норма п.7.1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999р. №42/5, не є самостійною підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, а визначає умову без якої набуття майна на прилюдних торгах неможливе, та не виключає потребу виконання вимог ч.3 і 4 ст.334 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з цим місцевим судом правильно відхилено відповідні доводи про те, що право власності у ОСОБА_2 на спірне майно виникло в момент закінчення прилюдних торгів (представник ОСОБА_2 ) чи в момент передачі грошей (представник ОСОБА_1 ).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у постановах від 13.01.2016р. у справі №3-1165гс15, від 03.02.2016р. у справі №6-2026цс15, від 24.06.2015р. у справі №826/19838/14, від 25.05.2016р. у справі №6-2858цс15, від 22.06.2016р. у справі №6-1562цс15, від 03.02.2016р. у справі №6-2026цс15, предметом правового аналізу яких виступало дослідження можливості впливу судового рішення, в подальшому скасованого, на правовідносини, які виникли в період його чинності, скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Відповідно до правової позиці Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015р. у справі №6-251цс15, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Скасоване рішення Смілянського міськрайонного суду від 26.03.2010р. не породжує факту виникнення права власності у ОСОБА_2 на Спірне майно і не породжує права його продажу ОСОБА_1 , тому власником Спірного майна до цього часу залишається позивач.

Крім того, не є перешкодою для витребування майна власником і та обставина, що під час перепродажу спірного майна набувачі здійснювали реєстрацію права власності. Статтею 346 Цивільного кодексу України не передбачено припинення права власності дійсного власника у зв`язку з реєстрацією договору купівлі-продажу Спірного майна за іншою особою під час його перепродажу.

За приписами ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках (ст. 388 Цивільного кодексу України).

Отже, ОСОБА_1 є добросовісними набувачем Спірного майна, однак воно вибуло із власності ДП "Машинобудівний завод "Оризон" поза його волею, тому воно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 , відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, у зв`язку з чим місцевий суд законно задовольнив цю вимогу ліквідатора банкрута.

Суд першої інстанції законно відмовив у задоволенні вимоги позивача зареєструвати право власності ДП "Машинобудівний завод "Оризон" на Спірне майно, оскільки на суд не покладено обов`язку вчиняти реєстраційні дії, оскільки для реєстрації права власності саме боржнику після прийняття цього рішення необхідно вчинити певні передбачені законом дії, оскільки у заяві не вказані обставини і докази порушень прав позивача при вчиненні таких дій, установлення яких судом могло б бути підставою для покладення обов`язку на будь-яку особу-порушника і для примусового виконання судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №911/3677/17 сформовано висновок щодо застосування норм права згідно якого якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Отже, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу за звернутою до цієї сторони позовною вимогою, поважності причин пропущення (за наявності) і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/18 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 ЦК України мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012).

Відповідачем зазначено, що право на позов у позивача виникло у момент передачі грошей за придбане на прилюдних торгах майно (відповідно до квитанції від 27.01.2010р. №54849 та платіжного доручення від 09.02.2010р. №2), тобто з 09.02.2010р.

Але фактично у боржника виникло право на позов про витребування майна з дня винесення 13.06.2018р. ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №703/3519/16-ц 8/703/2/18, якою було скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2010р. у справі №2-663/2010. Саме із його скасуванням виникає підстава для витребування майна, передбачена п.3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України (поза волею власника), до цього моменту пред`явлення позову є завідомо нікчемним.

Позов ДП "Машинобудівний завод "Оризон" було подано до місцевого суду 15.11.2019р., тобто без пропуску строку позовної давності, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Також, місцевий суд правильно відмовив у задоволенні заяви третьої особи на стороні відповідача про застосування строку позовної давності з підстав, що права на подання такої заяви третя особа не має - таким право наділені лише сторони (ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р.). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано частково задовольнив позовну заяву боржника у особі ліквідатора банкрута та витребував із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ДП "Машинобудівний завод "Оризон" частину нежитлових приміщень корпусу НОМЕР_2, реєстраційний номер 5, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , площею 1412,9 кв.м., а в задоволені решти вимог відмовив.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 25.08.2020р. у справі №10/2180 - без змін.

Справу №10/2180 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.12.2020р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді М.Л. Доманська

Б.М. Поляков