ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1715/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко Ю.М. адвокат (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Лісецька Н.В. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 677564,40грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 677564,40грн.

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» посилається на неналежне виконання Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» умов укладеного між сторонами договору про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 від 15.02.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.06.2020р. відкрито провадження у справі №916/1715/20, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.07.2020р. о 11:20 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

07.07.2020р. за вх.суду№17705/20 відповідач надав до суду відзив на позов.

07.07.2020р. за вх.суду№17706/20 відповідач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру штрафних санкцій.

13.07.2020р. за вх.суду№18571/20 позивач надав до суду відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні від 16.07.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 13.08.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 11.08.2020р., підготовче засідання 13.08.2020р. о 11:40 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 17.08.2020р. призначено підготовче засідання на 17.09.2020р. о 11:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 02.09.2020р., підготовче засідання 17.09.2020р. о 11:40 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2020р. призначено підготовче засідання на 22.10.2020р. о 12:45 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В підготовчому засіданні від 22.10.2020р. оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі №916/1715/20 та призначено справу до розгляду по суті на 19.11.2020р. о 10:30.

В судовому засіданні від 19.11.2020р. було оголошено перерву на 25.11.2020р. о 11:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 25.11.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/1715/20.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний

комбінат «Запоріжсталь» (позивач, Замовник) та Публічним акціонерним товариством

Українська залізниця» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця») (відповідач, Перевізник) було укладено договір про надання послуг 10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (далі договір) предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. Договору, перевезення - це послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та в його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009р. №317, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002р. №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009р. за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Згідно п.1.3. договору встановлено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Підпунктом 2.3.2 договору передбачено, що Перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, напіввагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими заявками Замовника згідно інформації АС «МЕСПЛАН», доставляти вантаж до пункту призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких визначається в додатках до цього договору.

Як вказує позивач, на підставі вищезазначеного договору, позивачем протягом грудня 2019 року 2020 року на адресу ТОВ «Метінвест-Шиппінг» на станцію Миколаїв-Вантажний (експорт) Одеської залізниці було відправлено вантажі за залізничними накладними №46539581, №46539615, №46539631, №46598769, №46539599, №46598801, №46598835, №46598850, №46818761, №46539433, №46539508, №46598819, №46657995, №46658001, №46658050, №46658456, №46539474, №46539565, №46539573, №46539623, №46539656, №46598751, №46598777, №46598843, №46598868, №46539441, №46539458, №46539516, №46539532, №46539540, №46539557, №46598793, №46598827, №46658027, №46658076, №46658084, №46658241, №46658282, №46658431, №46539482, №46539649, №46658258, №46658225, №46658357, №46658449, №46658324, №46658423, №46598637, №46539607, №46539664, №46539672, №46539680, №46539706, №46539714, №46598322, №46598389, №46598397, №46598405, №46598439, №46598447, №46598454, №46598462, №46598488, №46598496, №46598504, №46598512, №46598561, №46598587, №46598595, №46598660, №46598678, №46598702, №46658167, №46658274, №46598256, №46598264, №46598314, №46598686, №46598694, №46598710, №46598744, №46598785, №46658217, №46658266, №46658290, №46658316, №46598330, №46598470, №46598579, №46598603, №46598611, №46598629, №46598645, №46598652, №46658175, №46658365, №46658035, №46658043, №46658092, №46658118, №46658191, №46658209, №46658464, №46658340, №46658373, №46658381, №46658407, №46658068, №46658100, №46658126, №46658134, №46658142, №46658159, №46658183, №46658233, №46768875, №46768917, №46768925, №46768933, №46768941, №46768958, №46768966, №46768974, №46768982, №46657987, №46658399, №46814174, №46814182, №46814216, №46814240, №46814257, №46814281, №46814307, №46814463, №46814521, №46815668, №46816104, №46817763, №46818787, №46814653, №46768487, №46768495, №4676851, №46768545, №46768578, №46768636, №46768677, №46768735, №46768750, №46768768, №46768461, №46768552, №46768560, №46768594, №46768644, №46768719, №46768800, №46768818, №46768842, №46768859, №46768537, №46768701, №46768826, №46768883, №46814208, №46814224, №46817953, №46768651, №46768685, №46768743, №46768792, №46813929, №46814026, №46816906, №46817250, №46818027, №46818522, №46818621, №46768479, №46768503, №46768586, №46768610, №46768628, №46768669, №46768693, №46768834, №46768909, №46814166, №46814729, №46814786, №46815270, №46816666, №46814711, №46814802, №46814869, №46814919, №46814968, №46815254, №46815288, №46816005, №46816021, №46816401, №46816757, №46817086, №46817136, №46818142, №46891842, №46891958, №46815759. Під час здійснення перевезень вантажів за вищезазначеними накладними, відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажів, визначених п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача у графі 53 та відмітками, проставленими Залізницею в графах 51, 52 зазначених накладних. Строк прострочення по кожній залізничній накладній наведений в розрахунку суми позову, що доданий до позовної заяви.

Позивач зазначає, що згідно ст. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10% провізної плати - за прострочення на дві доби; 20% провізної плати - за прострочення на три доби; 30% відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Як вказує позивач, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів по вказаними вище залізничними накладними становить 677564,40грн. За правилами ст. 131 Статуту, претензії вантажоодержувачів щодо штрафів заявляються залізниці призначення вантажу. Станцією призначення, згідно з вищезазначеними накладними, є Миколаїв-Вантажний (експорт) Одеської залізниці, який входить до складу Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з ст. 130 Статуту, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі прострочення доставки вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної. Відповідно до ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. П. 2 Правил заявлення та розгляду претензій передбачає, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано …….". (найменування організації). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником або одержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені, засвідчується довіреністю, оформленою згідно з чинним законодавством. Вантажовідправником вантажів за вказаними вище залізничними накладними є ПАТ «Запоріжсталь», вантажоодержувач вантажів за вищенаведеними залізничними накладними є ТОВ «Метінвест-Шиппінг». Вантажоодержувач здійснив передачу права на пред`явлення претензій і позову за вищенаведеними перевізними документами вантажовідправнику ПАТ «Запоріжсталь» про що свідчать переуступні написи на залізничних накладних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 677564,40грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем заявлено штраф на суму 677564,40грн. за прострочення термінів доставки вантажів за грудень 2019 року. «Одеська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомила що усі вагони з вантажем були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, а через неприймання даного вантажу станцією Миколаїв - Вантажний через перевантаження.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того відповідач просить зменшити розмір штрафу на 70% до 203269,32грн. про що звернувся до суду з відповідним клопотанням посилаючись на те, що основне зобов`язання з перевезення вантажу залізницею виконано в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській лояльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи №916/1715/20 не містять. Матеріали справи № 916/1715/20 не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

У своїй відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що у відзиві відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог в зв`язку з тим, що «Одеська дирекція залізничних перевезень» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомила, що усі вагони з вантажем були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, а через не прийом даного вантажу станцією Миколаї Вантажний Одеської залізниці через перевантаження. При цьому, відповідач не зазначає про якісь конкретні обставини та не надає жодного доказу, навіть копію зазначеного ним повідомлення. Станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці є виробничим підрозділом відповідача і за організацію роботи відповідає саме відповідач. Доказів, які б свідчили про вину інших осіб відповідач не надав. Відповідачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів відсутність його вини в простроченні доставки вантажів за перевізними документами зазначеними в позовній заяві.

Крім того позивач заперечує проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу посилаючись на те, що відповідач належним чином не обґрунтував наявність підстав зменшення штрафу, не надав відповідних доказів на підтвердження обґрунтувань, обставина на яку посилається відповідач це відсутність збитків у позивача. Відповідачем не наведено інших аргументованих підстав для зменшення суми штрафу. Посилання відповідача на те, що позивачем не понесено у зв`язку з несвоєчасною доставкою збитків, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. Сама лише відсутність завданих збитків, без врахування кількісної характеристики динаміки виконання зобов`язання, наявності заборгованості перед бюджетами, найманими працівниками, виробництво важливих для держави і суспільства товарів (робіт, послуг) та інших обставин, не може слугувати підставою зменшення розміру санкцій. Організаційна форма підприємства відповідача, в даному випадку засновником якого є держава в особі Кабінету Міністрів України, не впливає на те, що відповідач є таким самим учасником господарських відносин та суб`єктом господарювання, як і позивач та на нього, відповідно, розповсюджуються ті самі норми права, що регулюють спірні відносини, в даному випадку щодо відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, що мало місце у цій справі. Посилання відповідача на те, що залізницю включено до переліку підприємств, які мають істотне стратегічне значення для економіки та безпеки держави, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. Питання розрахунків держави за перевезення пільгової категорії громадян жодним чином не впливає на правовідносини позивача та відповідача, які виникли із договору перевезення вантажів, які мав здійснити відповідач у встановлені законом строки та які він порушив. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, з якого було б можливо з`ясувати суму заборгованості, причини не оплати за пільгові перевезення та вжиті заходи для отримання даної заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 307 Господарського кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Судом встановлено, що 15.02.2018р. позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг 10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 (далі - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ч.1 ст.919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вищезазначеного договору, позивачем протягом грудня 2019 року 2020 року на адресу ТОВ «Метінвест-Шиппінг» на станцію Миколаїв-Вантажний (експорт) Одеської залізниці було відправлено вантажі за залізничними накладними №46539581, №46539615, №46539631, №46598769, №46539599, №46598801, №46598835, №46598850, №46818761, №46539433, №46539508, №46598819, №46657995, №46658001, №46658050, №46658456, №46539474, №46539565, №46539573, №46539623, №46539656, №46598751, №46598777, №46598843, №46598868, №46539441, №46539458, №46539516, №46539532, №46539540, №46539557, №46598793, №46598827, №46658027, №46658076, №46658084, №46658241, №46658282, №46658431, №46539482, №46539649, №46658258, №46658225, №46658357, №46658449, №46658324, №46658423, №46598637, №46539607, №46539664, №46539672, №46539680, №46539706, №46539714, №46598322, №46598389, №46598397, №46598405, №46598439, №46598447, №46598454, №46598462, №46598488, №46598496, №46598504, №46598512, №46598561, №46598587, №46598595, №46598660, №46598678, №46598702, №46658167, №46658274, №46598256, №46598264, №46598314, №46598686, №46598694, №46598710, №46598744, №46598785, №46658217, №46658266, №46658290, №46658316, №46598330, №46598470, №46598579, №46598603, №46598611, №46598629, №46598645, №46598652, №46658175, №46658365, №46658035, №46658043, №46658092, №46658118, №46658191, №46658209, №46658464, №46658340, №46658373, №46658381, №46658407, №46658068, №46658100, №46658126, №46658134, №46658142, №46658159, №46658183, №46658233, №46768875, №46768917, №46768925, №46768933, №46768941, №46768958, №46768966, №46768974, №46768982, №46657987, №46658399, №46814174, №46814182, №46814216, №46814240, №46814257, №46814281, №46814307, №46814463, №46814521, №46815668, №46816104, №46817763, №46818787, №46814653, №46768487, №46768495, №4676851, №46768545, №46768578, №46768636, №46768677, №46768735, №46768750, №46768768, №46768461, №46768552, №46768560, №46768594, №46768644, №46768719, №46768800, №46768818, №46768842, №46768859, №46768537, №46768701, №46768826, №46768883, №46814208, №46814224, №46817953, №46768651, №46768685, №46768743, №46768792, №46813929, №46814026, №46816906, №46817250, №46818027, №46818522, №46818621, №46768479, №46768503, №46768586, №46768610, №46768628, №46768669, №46768693, №46768834, №46768909, №46814166, №46814729, №46814786, №46815270, №46816666, №46814711, №46814802, №46814869, №46814919, №46814968, №46815254, №46815288, №46816005, №46816021, №46816401, №46816757, №46817086, №46817136, №46818142, №46891842, №46891958, №46815759.

Під час здійснення перевезень вантажів за вищезазначеними накладними, відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажів, визначених п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача у графі 53 та відмітками, проставленими Залізницею в графах 51, 52 зазначених накладних.

Статтею 923 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п.23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію.

Згідно з п.41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п.п.1.1,1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у такі терміни: у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах на кожну повну та неповну добу складає 200 км. Термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з п.п.2.1,2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з п.п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки

Відповідно до п.116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Посилання відповідача на те, що прострочення термінів доставки вантажів за грудень 2019 року відбулося не з вини залізниці, а через неприймання даного вантажу станцією Миколаїв - Вантажний через перевантаження судом до уваги не приймається оскільки, належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з порушенням встановлених термінів доставки вантажів та покладання такої відповідальності на вантажовідправника або вантажоодержувача мають бути комерційні або акти загальної форми, в яких повинні бути відображені причини затримки вантажу, та які повинні бути складені відповідно до вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334. Відповідачем такі акти не надані та не наведено жодних обставин, які б доводили відсутність його вини в затримці вагонів. В зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вантаж був доставлений з простроченням з незалежних від залізниці причин.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника.

До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з відповідних відміток на залізничних накладних ТОВ «Метінвест-Шиппінг» передало позивачу право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку із засвідченням переуступного підпису, а також з огляду на те, що ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" є вантажовідправником вантажу, суд, з урахуванням положень ст. 133 Статуту залізниць України, вважає правомірним звернення саме ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" з позовом, що розглядається в рамках даної справи.

Як встановлено судом, у зазначених вище залізничних накладних містяться відомості, зокрема, про дату відправлення, дату прибуття та дату видачі вантажу (п.п.56,51,52); розмір провізної плати (п.31), відстань перевезення вантажу (п.30).

Таким чином, з урахуванням відстані перевезення вантажу, виходячи зі змісту Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст.ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, нормативного строку доставки вантажу (з урахуванням 1 доби на операції пов`язані з відправленням та прибуттям вантажу) відповідачем при здійсненні перевезення спірного вантажу було допущено прострочення доставки вантажу тривалістю більш як на 4 доби.

Так, враховуючи допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 677564,40грн. Розрахунок розміру штрафу із зазначенням кількості діб прострочення, нормативного часу доставки вантажу та інших показників необхідних для розрахунку, позивачем наведено у розрахунку, що є додатком до позовної заяви. Отже відповідачем при здійсненні перевезення спірного вантажу було допущено прострочення доставки вантажу тривалістю більше, як на чотири доби.

Отже, відповідно до розрахунку позивача, до стягнення з відповідача підлягає штраф у розмірі 677564,40грн.

Суд, перевіривши такий розрахунок позивача, вважає його вірним.

Щодо заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про зменшення розміру нарахованого позивачем штрафу на 70% до 203269,32грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 617 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому суд вказує, що норми матеріального права, а саме ст.233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за заявою відповідача суми штрафу на 70% до 203269,32грн, суд, враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі. При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять. Водночас, матеріали справи не містять і доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафу до вказаної відповідачем суми.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав (хоча і з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу на 20% до суми 542051,52грн.

Суд зазначає, що стягнення з відповідача штрафу у розмірі 542051,52грн. компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків перевезення вантажу, стягнення ж з відповідача штрафу у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково у сумі 542051,52грн., у позовних вимогах про стягнення 135512,88грн. відмовити.

Відповідно до п. 4.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 10163,47грн. покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 677564,40грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, ) 542051,52грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, 10163,47грн. судового збору.

3. У позовних вимогах Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 135512,88грн. - відмовити.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 07 грудня 2020 р. у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 26.11.2020р. по 04.12.2020р. включно.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова