ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" грудня 2020 р. Справа № 904/6073/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю „АГРОТЕК м. Дніпро про забезпечення позову у справі

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020р. до господарського суду Хмельницької області із заявою про забезпечення позову до подання позову звернулось товариство з обмеженою відповідальністю „АГРОТЕК м. Дніпро в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах позовних вимог в розмірі 6885518,65 грн., які належать товариству з обмеженою відповідальністю „Серединецьке с. Мокіївці, Шепетівського району, Хмельницької області та розміщенні на всіх рахунках в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які відкриті станом на дату застосування заходів забезпечення позову, або будуть відкриті після застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020р. заяву передано для розгляду судді Гладію С.В.

В обґрунтування заяви посилається на те, що між ТОВ «Серединецьке» та ТОВ «Агротек» укладено договір фінансового лізингу №52АФ-13 від 02.04.2013р., за яким лізингоодержувач отримав у платне користування предмет лізингу, а саме Сівалка Jonn Deere DB55, серійний номер 1А0DB55ХКСJ750102, 2012 р.в., вартістю 209 000 доларів США.

На порушення умов договору лізингоодержувач не здійснює лізингових платежів, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 6885518,65 грн.

Викладене стало підставою для звернення заявником до лізингоодержувача з повідомленням про розірвання договору, вимогою про відшкодування збитків у сумі 36036,25 доларів США та повернення предмету лізингу.

Вимоги заявника лізингоодержувач не виконав.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник посилається на наявність у ТОВ "Серединецьке" значних боргів перед кредиторами, що свідчить, на його думку, про існуючий реальний ризик відчуження чи приховування ним майна, що може призвести до стану його неплатоспроможності.

Враховуючи зазначені обставини, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду про поновлення його прав, за захистом яких він має намір звернутися з позовом до суду.

В додатках до поданої заяви про забезпечення позову заявником додано: ордер ДП №2253 від 06.08.20р., договір про надання правової допомоги від 23.03.20р., свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ДП №3547 від 15.12.2017р. та докази сплати судового збору в сумі 1051.00 грн.

При розгляді вказаної зави судом враховусться таке:

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до" суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме: якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення-позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, (до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020р. справа 910/3836/20)

Господарський суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі N 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Із поданої представником ТОВ "Агротек" заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що останній має намір звернутися до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про повернення майна та стягнення заборгованості.

Проте заявником, всупереч ст. 74 ГПК України будь-яких доказів наявності між ТОВ "Агротек" та ТОВ "Серединецьке" договірних відносин, в тому числі укладеного договору фінансового лізингу №52АФ-13 від 02.04.2013р., на який наявне посилання у заяві про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову не додано. Також судом приймається до уваги, що подана заява не містить взагалі будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених у ній.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того в силу приписів ч. 3 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд зазначає, що заявником не додано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження, що обрані заходи є ефективними та невжиття таких заходів істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення стосовно повернення майна та стягнення заборгованості, як і не доведено, що в разі відмови в заходах забезпечення позову неможливо буде поновити порушені чи оспорювані права або інтереси заявника (позивача).

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Окремо, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Більш того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у вжитті заходів забезпеченні позову до подання позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах позовних вимог в розмірі 6885518,65 грн., які належать товариству з обмеженою відповідальністю „Серединецьке с. Мокіївці, Шепетівського району, Хмельницької області та розміщенні на всіх рахунках в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які відкриті станом на дату застосування заходів забезпечення позову, або будуть відкриті після застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту ЇЇ підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням ст. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Ухвала підписана 11.12.2020р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук.: 3 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу (49083, м. Дніпро, вул. Собінова,1)(реком. з повід.)

3 відповідачу (30440, с. Мокіївці, Шепетівського р-ну, Хмельницької обл., вул. Дорожня,4) (реком. з повід.)