ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1786/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Гончаров Д.О. на підставі ордеру;

Від відповідача: Бовра Д.Ю. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" до товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" про стягнення 236 029,63 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" до товариства з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" про визнання недійсним додатку до договору та стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" (далі по тексту - ТОВ „УЛФ-ФІНАНС") звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" (далі по тексту - ТОВ „АГРО ЕКСІМ"), ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 236 029,63 грн., яка складається із заборгованості по сплаті лізингових платежів у розмірі 67 408,24 грн. пені у розмірі 9 814,35 грн., 3% річних у розмірі 1 592,35 грн., збитків від інфляції у розмірі 946,75 грн., штрафу у розмірі 113 692,85 грн., упущеної вигоди у розмірі 42 575,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання товариством з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. в частині сплати лізингових платежів, виконання яких було забезпечено договором поруки від 10.12.2018р., укладеним між позивачем та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.07.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

ТОВ „АГРО ЕКСІМ" заперечувало проти задоволення заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідачем було наголошено, що Загальні умови до договору фінансового лізингу не можуть вважатись невід`ємною частиною договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р., оскільки вказаний додаток відповідачем підписаний не був. Крім того, відповідачем було наголошено, що ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" самовільно заволодів автомобілем - предметом лізингу, шляхом його вилучення 18.10.2019р. з території автостоянки біля торгового центру. ТОВ „АГРО ЕКСІМ" також було наголошено про допущення помилки при здійсненні розрахунку заборгованості, оскільки позивачем безпідставно не було враховано вже сплачених сум лізингових платежів.

10.08.2020р. до господарського суду від ТОВ „АГРО ЕКСІМ" надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн. та визнання недійсним додатку „Загальні умови до договору фінансового лізингу". В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог відповідач посилається на наявність правових підстав для визнання додатку недійсним та стягнення збитків, завданих відповідачу в результаті неправомірних дій позивача.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ „АГРО ЕКСІМ" було наголошено, що Загальні умови до договору фінансового лізингу не можуть вважатись невід`ємною частиною договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р., оскільки вказаний додаток відповідачем підписаний не був. Крім того, відповідачем було наголошено про наявність у позивача обов`язку довести суду погодження сторонами саме тих умов, які були додані до позовної заяви. Викладене з урахуванням закріпленої Загальними умовами подвійної відповідальності за одне і теж порушення, за переконанням відповідача, свідчить про наявність правових підстав для визнання Загальних умов до договору фінансового лізингу недійсними. Посилаючись на незаконне вилучення позивачем предмета лізингу ТОВ „АГРО ЕКСІМ" було наголошено про наявність правових підстав для стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн.

Ухвалою суду від 01.09.2020р. зустрічна позовна заява ТОВ „АГРО ЕКСІМ" була прийнята до розгляду із об`єднанням позовних вимог ТОВ „АГРО ЕКСІМ" за зустрічним позовом зі справою №916/1786/20 в одне провадження.

Ухвалою суду від 07.10.2020р. заява ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 236029,63 грн. була задоволена, позов ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 236 029,63 грн. був залишений без розгляду.

ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" заперечувало проти задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на обізнаність ТОВ „АГРО ЕКСІМ" із Загальними умовами до договору фінансового лізингу, що підтверджується фактом підписання договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р. Наведене, за твердженням ТОВ „УЛФ-ФІНАНС", свідчить про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

17.03.2017р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" (Страхувальник) та ПрАТ „Страхова група „ТАС" (Страховик) було укладено договір страхування наземного транспорту №ПК/21.

10.12.2018р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" (Лізингодавець) та ТОВ „АГРО ЕКСІМ" (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №3059/12/18-В, відповідно до п. п. 3.1, 3.5, 9.1 якого предметом лізингу є автомобіль TOYOTA COROLLA, вартість якого на дату укладання договору складає 725 321,34 грн.; загальна сума лізингових платежів складає 905 106,48 грн.

Відповідно до п. 14 договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. цей договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту підписання сторонами (в тому числі обов`язковим до виконання стає додаток «Загальні умови до договору фінансового лізингу», згоду на погодження та дотримання умов якого Лізингоодержувач надає своїм підписом у цьому документі) і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором фінансового лізингу.

Згідно з п. 15 договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. додаток - «Загальні умови до договору фінансового лізингу» (та будь-які посилання на нього в договорів) розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця або QR-кодом, в редакції, яка діє на дату укладання цього договору, та є невід`ємною складовою частиною договору. Своїм підписом в цьому документі Лізингоодержувач підтверджує, що він належним чином ознайомлений та погоджується з умовами договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови до договору фінансового лізингу) щодо порядку та розміру сплати лізингових платежів, що можуть змінюватися, відповідно до договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій, щодо зміни, припинення договору, порядку та суми дострокового викупу предмета лізингу тощо. Лізингоодержувач підтверджує, що йому зрозумілі наслідки укладання цього договору (включаючи Загальні умови) та зобов`язується дотримуватись усіх його умов.

Згідно з п. 1.1. Загальних умов до договору фінансового лізингу Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно, найменування, марка, модель, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у договорі.

Відповідно до п. 2.1. Загальних умов до договору фінансового лізингу всі платежі за користування предметом лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до графіка внесення лізингових платежів. Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків Лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися Лізингодавцем по факсу та/або на e-mail Лізингоодержувача. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу, комісію Лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та інші платежі, передбачені договором.

Положеннями п. 3.4 Загальних умов до договору фінансового лізингу встановлено, що приймання Лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі предмета лізингу, що підтверджує: належну якість, комплектність предмета лізингу; належний стан предмета лізингу, тобто справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам та специфікації, вказаній у договорі; ознайомлення і прийняття до виконання Лізингоодержувачем гарантійних умов, технічних умов та інших регламентів експлуатації предмета лізингу; отримання всієї належної технічної, реєстраційної документації, відповідної кількості ключів та іншого обладнання, передбаченого договором (один комплект ключів залишається у Лізингодавця протягом всього терміну лізингу); страхування предмета лізингу за видами страхування, передбаченими у договорі, отримання документів зі страхування, а також ознайомлення і прийняття до виконання Лізингоодержувачем умов страхування згідно договорів страхування, що розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця.

Згідно з пп. 7.1.1, 7.1.2. п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу за невиконання або неналежне виконання умов договору Лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу Лізингоодержувача) наступні штрафні санкції, а саме: за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 (тридцять) календарних днів, крім пені, передбаченої п.7.1.1. загальних умов, Лізингоодержувач оплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до пп. 7.1.6 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу за дострокове розірвання договору за ініціативою Лізингоодержувача відповідно до п. 11.11. Загальних умов або у разі дострокового розірвання за ініціативою Лізингодавця у разі настання обставин, передбачених п.11.2. Загальних умов, останній сплачує на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5% (п`ять відсотків) від вартості предмета лізингу.

Згідно з пп. 7.1.7 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі, якщо Лізингоодержувачем не буде оформлено (в т.ч. зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства) податкову накладну, як це передбачено п.11.10. Загальних умов, або у випадку дострокового розірвання договору, укладеного з Лізингоодержувачем, який не є платником податку на додану вартість, з підстав, передбачених п.11.2. Загальних умов, останній сплачує штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу, що є несплаченими за предмет лізингу на дату його повернення/вилучення за договором.

Відповідно до п. 7.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов`язується відшкодувати будь-які збитки, завдані невиконанням, неналежним виконанням стороною своїх зобов`язань за договором, в тому числі реальні збитки у вигляді неотриманих лізингових платежів з відшкодування вартості предмета лізингу у разі, якщо на дату розірвання договору предмет лізингу залишається неповернутим Лізингодавцю, а також упущену вигоду у разі дострокового повернення/вилучення предмету лізингу у вигляді різниці між вартістю предмета лізингу (тобто сумою, яку було фактично отримане Лізингодавцєм в результаті продажу предмету лізингу або, якщо предмет лізингу залишився у власності Лізингодавця. визначеною ринковою вартістю предмета лізингу) та сумою лізингових платежів, що залишилися не сплаченими згідно з графіком платежів, а також іншими платежами, що залишилися не сплаченими Лізингоодержувачем згідно договору. Відшкодування збитків не звільняє сторону від виконання умов договору, в тому числі, але не обмежуючись, не звільняє від сплати штрафних санкцій за договором.

Положеннями п. п. 8.1, 8.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу передбачено, що протягом всього терміну дії договору предмет лізингу є власністю Лізингодавця. Право власності на предмет лізингу переходить до Лізингоодержувача лише за умови відсутності заборгованості за лізинговими платежами (в т.ч. неоплаченої викупної вартості предмета лізингу), неоплачених/невідшкодованих витрат Лізингодавця, штрафних санкцій та підтверджених збитків Лізингодавця за договором, в тому числі за будь-якими іншими договорами, які були або будуть укладені між Лізингодавцем (в тому числі будь-якою компанією Групи ТАС) та Лізингоодержувачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаним сторонами.

Відповідно до п. 11.2 Загальних умов до договору фінансового лізингу Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір (відмовитися від договору та вилучити предмет лізингу у випадках, коли Лізингоодержувач: не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу; не виконує зобов`язань при настанні подій згідно п.п. 3.5.1., 9.4. та 11 договору; використовує предмет лізингу з порушенням умов договору, в т.ч. п.п. 4.1., 4.2.. 6.1. Загальних умов; Лізингоодержувач протягом терміну дії даного договору порушує умови будь-яких інших договорів, укладених між сторонами (в тому числі укладених між Лізингоодержувачем та будь-якою компанією Групи ТАС), та/або у випадку порушення умов будь-яких інших договорів, що укладені Лізингодавцем (в тому числі будь-якою компанією Групи ТАС) з будь-якими особами, пов`язаними з Лізингоодержувачем; стосовно Лізингоодержувача ініційовано процедуру банкрутства або ліквідації або прийнято рішення про арешт чи конфіскацію предмета лізингу (якщо Лізингоодержувач - юридична особа) чи у випадку смерті Лізингоодержувача (якщо Лізингоодержувач - фізична особа, в т.ч. фізична особа-підприємець) або засновника Лізингоодержувача - юридичної особи (якщо він є одноособовим засновником підприємства та одночасно займає посаду директора).

Згідно з п. 11.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.п. 11.2.1 - 11.2.4. Загальних умов, Лізингодавець направляє Лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення.

Відповідно до п. 11.4 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі, якщо протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно з п.11.3. Загальних умов, Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення, а також при настанні обставин, передбачених п.п. 11.2.5.- 11.2.6. Загальних умов, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) із зазначенням дати розірвання договору та дати і місця повернення предмета лізингу Лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу Лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. При цьому, у разі відмови Лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу Лізингодавцю Лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів Лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на Лізингоодержувача понесених витрат. Повернення/вилучення Предмета лізингу оформляється підписанням сторонами акту повернення предмета лізингу або підписанням акту вилучення предмета лізингу комісією у складі уповноважених осіб Лізингодавця, в якому зазначаються фактичні показники пробігу предмета лізингу та всі дефекти. Лізингодавець не несе відповідальності за особисті речі, які знаходяться в предметі лізингу на момент вилучення/повернення.

Умовами п. 11.10 Загальних умов до договору фінансового лізингу врегульовано, що у разі повернення предмета лізингу Лізингоодержувачем та/або вилучення предмета лізингу Лізингодавцем (в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду) Лізингоодержувач зобов`язаний оформити (в т.ч. зареєструвати згідно з вимогами чинного законодавства) податкову накладну на суму невідшкодованої вартості предмета лізингу, яка визначається як сума лізингових платежів в частині відшкодування вартості предмета лізингу, несплачених за договором за предмет лізингу на дату такого повернення (вилучення) предмета лізингу.

10.12.2018р. директором ТОВ „АГРО ЕКСІМ" - ОСОБА_2 було підписано пам`ятку про ознайомлення з валютними ризиками, по тексту якої останній підтвердив, зокрема, факт належного ознайомлення з усіма умовами договору фінансового лізингу та Загальними умовами до договору фінансового лізингу, які є невід`ємною частиною договору.

З витягу №FO-114114 до договору добровільного страхування наземного транспорту вбачається, що ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" було застраховано автомобіль марки Toyota Corolla 2018 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 . Крім того, згідно полісу №AM/9463456 від 13.12.2018р. вбачається, що ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" та ПрАТ „Страхова група „ТАС" було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З реєстру застрахованих транспортних засобів №22 від 02.01.2019р. до договору добровільного страхування наземних транспортів від 17.03.2017р. вбачається, що страхова премія на 1 транспортний засіб (автомобіль марки Toyota Corolla 2018 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 ) складає 28 555,90 грн. З наданих позивачем бордеро премій до договору добровільного страхування наземних транспортів від 17.03.2017р., а також платіжних доручень вбачається, що позивачем було сплачено, в тому числі страхові платежі за застрахований транспортний засіб - автомобіль марки Toyota Corolla 2018 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 ).

10.12.2018р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання ТОВ „АГРО ЕКСІМ", усіх його грошових зобов`язань перед Кредитором у повному обсязі, в тому числі і в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів що виникли або виникнуть в майбутньому із договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018 р., укладеного між Кредитором та Боржником, з урахуванням додатку «Загальні умови до договору фінансового лізингу», а також усіх змін та доповнень до договору, в тому числі тих, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

13.12.2018р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" та ТОВ „АГРО ЕКСІМ" було укладено додаткову угоду №1 до договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р., відповідно до умов якої сторонами було викладено Графік сплати лізингових платежів у новій редакції.

13.12.2018р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" та ТОВ „АГРО ЕКСІМ" було складено акт (видаткову накладну) приймання-передачі предмета лізингу до договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р., згідно якого відповідачу було передано у користування автомобіль TOYOTA COROLLA, 2018р. випуску.

22.07.2019р. ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" звернулось до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" із листом-вимогою №УФ-21790, відповідно до якого просило негайно погасити заборгованість за договором №3059/12/18-В від 10.12.2018р. у загальному розмірі 47 548,63 грн. При цьому, позивачем було повідомлено, що у випадку відмови відповідача виконати грошові зобов`язання, договір №3059/12/18-В від 10.12.2018р. буде розірваний за ініціативою ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" в односторонньому порядку.

15.08.2019р. ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" звернулось до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" із листом-вимогою №УФ-22438, відповідно до якого просило негайно погасити заборгованість за договором №3059/12/18-В від 10.12.2018р. у загальному розмірі 34 817,52 грн. При цьому, позивачем було повідомлено, що у випадку відмови відповідача виконати грошові зобов`язання, договір №3059/12/18-В від 10.12.2018р. буде розірваний за ініціативою ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" в односторонньому порядку.

18.10.2019р. ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" звернулось до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" із повідомленням №УФ24061/1, відповідно до якого позивачем із посиланням на п. 11.2.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу було повідомлено про розірвання договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р. в односторонньому порядку. Крім того, позивачем було повідомлено відповідача про вилучення предмета лізингу згідно акту тимчасового вилучення від 18.10.2019р.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 19.10.2019р. до реєстру було внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 18.10.2019р. на території торгового центру та полягало у вилученні автомобіля ТОВ „АГРО ЕКСІМ" із порушенням вимог договору фінансового лізингу.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2019р. по справі №509/5650/19 клопотання слідчого про арешт майна було задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки Toyota Corolla 2018 року випуску, білого кольору, vin НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 , належний ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", свідоцтво про реєстрацію ТЗ - серії ЕХ1 у кількості 1 шт.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2020р. по справі №509/343/20 було знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2019 під №509/5950/19 у закритому кримінальному провадженні №0001687 на майно, яке належить ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", а саме автомобіль марки Toyota Corolla 2018 року випуску.

13.02.2020р. ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" звернулось до ОСОБА_1 із вимогою №УФ-25986, відповідно до якої просило погасити заборгованість за договором №3059/12/18-В від 10.12.2018р., розмір якої станом на 18.10.2019р. (дату розірвання договору в односторонньому порядку) складав 67 408,24 грн.

13.02.2020р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" (Продавець) та ТОВ „Веон плюс" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5, відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого Продавець відповідно до умов цього договору зобов`язується передати у власність Покупцю бувший використанні (не новий) транспортний засіб марки TOYOTA Corolla, 2018р. випуску. Загальна вартість транспортного засобу становить - 20 000,00 США, що за курсом на дату укладання договору становить 491 712,00 грн.

18.02.2020р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" та ТОВ „Веон плюс" було складено та підписано акт приймання-передачі транспортного засобу до договору купівлі-продажу №5 від 13.02.2020р.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" про стягнення 236 029,63 грн., ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" було наголошено, що відповідачем на виконання прийнятих на себе за умовами договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. зобов`язань не було у повному обсязі сплачено лізингові платежі, що стало підставою для розірвання договору за ініціативою позивача та вилучення предмета лізингу. Натомість, ТОВ „АГРО ЕКСІМ", яке заперечувало проти задоволення позову ТОВ „УЛФ-ФІНАНС", було подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним додатку до договору та стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 806, ч. 1 ст. 807 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України „Про фінансовий лізинг" від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту -Закон України „Про фінансовий лізинг") фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Суб`єктами лізингу можуть бути зокрема: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

Положеннями ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями ч. 3 ст. 292 Господарського кодексу України передбачено, що об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Згідно зі ст. 10 Закону України „Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов`язаний, зокрема, у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 10.12.2018р. між ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" та ТОВ „АГРО ЕКСІМ" було укладено договір фінансового лізингу №3059/12/18-В, на виконання якого відповідачу було передано у користування автомобіль, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі від 13.12.2018р.

Приписами ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг" передбачено, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження сплати ТОВ „АГРО ЕКСІМ" лізингових платежів із дотриманням графіку сплати лізингових платежів, викладеного у додатковій угоді №1 від 13.12.2018р. до договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р., господарський суд доходить висновку про порушення відповідачем умов договору фінансового лізингу.

Вимогами ч. ч. 1-2 ст. 598 ЦК України врегульовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" у поданій до суду позовній заяві було наголошено про реалізацію права на одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р., шляхом направлення на адресу відповідача повідомлення №УФ24061/1 від 18.10.2019р., та фактичного вилучення предмета лізингу. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що договір фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. є розірваним з 18.10.2019р. за ініціативою ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, в результаті розірвання договору за ініціативою ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" в останнього відсутній обов`язок передати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідачу, а, отже, у ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" відсутнє право вимагати у ТОВ „АГРО ЕКСІМ" сплати лізингових платежів за договором, які відшкодовують вартість предмета лізингу. При цьому, ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" має право на отримання винагороди (комісії), яка є складовою частиною лізингових платежів та мала бути сплачена відповідачем до моменту розірвання договору.

З наведеного ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" по тексту позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату розірвання договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р. заборгованість відповідача по лізинговим платежам складала 67 408,24 грн., з яких заборгованість по комісії складає 16 909,84 грн., заборгованість по лізинговим платежам, які відшкодовують вартість предмета лізингу, складає 50 498,40 грн.

Враховуючи висновки суду про реалізацію позивачем права на розірвання договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. в односторонньому порядку, господарський суд доходить висновку про наявність у позивача права на стягнення комісії, яка згідно графіку сплати лізингових платежів мала бути сплачена до моменту розірвання договору, розмір якої згідно розрахунку позивача складає 16 909,84 грн. При цьому, підстави для задоволення заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог про стягнення заборгованості по лізинговим платежам, які відшкодовують вартість предмета лізингу, у розмірі 50 498,40 грн. відсутні.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" в частині стягнення лізингових платежів шляхом присудження до стягнення на користь позивача комісії у розмірі 16 909,84 грн.

При цьому, доводи ТОВ „АГРО ЕКСІМ" про наявність помилки у здійсненому позивачем розрахунку судом оцінюються критично, оскільки власного розрахунку заборгованості або доказів своєчасної сплати лізингових платежів відповідачем суду надано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати сплати лізингових платежів, позивачем у порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ТОВ „АГРО ЕКСІМ" до сплати три відсотки річних у розмірі 1 592,35 грн., збитки від інфляції у розмірі 946,75 грн., які були нараховані за кожним із лізингових платежів, які мали бути сплачені у квітні 2019р. - жовтні 2019р. Таким чином, нарахування 3% річних та збитків від інфляції було здійснено позивачем, в тому числі, на лізингові платежі, стягнення яких не було предметом позовних вимог ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" у межах даної справи.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, враховуючи часткове задоволення заявлених вимог ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог в частині стягнення лізингових платежів на суму 16 909,84 грн., а також враховуючи висновки суду про відсутність у позивача права на стягнення лізингових платежів, які відшкодовують вартість предмета лізингу, господарський суд дійшов висновку про допущення ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" помилки у розрахунку збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження сплати ТОВ „АГРО ЕКСІМ" того або іншого лізингового платежу, тобто платіжних доручень, господарський суд доходить висновку про неможливість перевірки обґрунтованості розрахунку ТОВ „УЛФ-ФІНАНС".

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить висновку про правомірність нарахування збитків від інфляції у розмірі 357,19 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 296,92 грн., розрахованих судом лише на заборгованість по комісії 16 909,84 грн., яка була присуджена судом до стягнення із відповідача, протягом періоду з 13.10.2019р. по 13.05.2020р. Наведене має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача збитків від інфляції у розмірі 357,19 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 296,92 грн.

Враховуючи звернення ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" до суду із позовними вимогами до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" про стягнення пені, штрафу та упущеної вигоди, які були розраховані позивачем із посиланням на Загальні умови до договору фінансового лізингу, вимога про визнання недійсними яких була заявлена ТОВ „АГРО ЕКСІМ" у зустрічному позові, господарський суд вважає за доцільне надати правову оцінку обґрунтованості зустрічних позовних вимог ТОВ „АГРО ЕКСІМ" у названій частині.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ТОВ „АГРО ЕКСІМ" в обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання додатку недійсним посилається на факт не підписання відповідачем Загальних умов до договору фінансового лізингу, що, за переконанням відповідача, свідчить про наявність підстав для визнання додатку недійсним. При цьому, будь-якого доводу на підтвердження невідповідності Загальних умов до договору фінансового лізингу конкретним нормам законодавства ТОВ „АГРО ЕКСІМ" наведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 14 договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р. цей договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту підписання сторонами (в тому числі обов`язковим до виконання стає додаток «Загальні умови до договору фінансового лізингу», згоду на погодження та дотримання умов якого Лізингоодержувач надає своїм підписом у цьому документі) і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором фінансового лізингу.

Враховуючи положення п. 14 договору фінансового лізингу №3059/12/18-В від 10.12.2018р., який був підписаний ТОВ „АГРО ЕКСІМ", а також враховуючи підписання директором ТОВ „АГРО ЕКСІМ" - ОСОБА_2 пам`ятки про ознайомлення з валютними ризиками від 10.12.2018р., по тексту якої останній підтвердив, зокрема, факт належного ознайомлення з усіма умовами договору фінансового лізингу та Загальними умовами до договору фінансового лізингу, господарський суд доходить висновку про обізнаність відповідача зі змістом Загальних умов, а, отже, про обов`язковість застосування останніх до спірних правовідносин.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „АГРО ЕКСІМ" зустрічних позовних вимог до ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про визнання недійсними Загальних умов до договору фінансового лізингу з підстав, наведених ТОВ „АГРО ЕКСІМ" в обґрунтування зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пп. 7.1.1, 7.1.2. п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу за невиконання або неналежне виконання умов договору Лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу Лізингоодержувача) наступні штрафні санкції, а саме: за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 (тридцять) календарних днів, крім пені, передбаченої п.7.1.1. загальних умов, Лізингоодержувач оплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості.

З посиланням на пп. 7.1.1, 7.1.2. п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" було заявлено до стягнення пеню у розмірі 9 814,35 грн., яка була розрахована на заборгованість по лізинговим платежам з 13.08.2019р. по 13.05.2020р., та штраф у розмірі 10 066,99 грн., який був розрахований на заборгованість по лізинговим платежам, які були сплачені у квітні - березні 2019р. із порушенням строків, визначених договором.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, враховуючи висновки суду про наявність підстав для присудження до стягнення на користь позивача лізингових платежів у розмірі 16 909,84 грн., а також висновки, наведені судом під час розрахунку 3% річних та збитків від інфляції, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача пені у розмірі 2462,96 грн., яка була нарахована на суму боргу у розмірі 16 909,84 грн. протягом періоду з 13.10.2019р. по 13.05.2020р., а також штрафу у розмірі 1960,99 грн. (16 909,84 грн. * 10% = 1960,99 грн.).

Крім того, із посиланням на Загальні умови до договору фінансового лізингу, ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" було заявлено до стягнення наступні штрафні санкцій, які були розраховані позивачем наступним чином:

- 20 725,17 грн. на підставі пп. 7.1.6 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу - штраф у розмірі 5% (п`ять відсотків) від вартості предмета лізингу (414 503,45 грн. * 5% = 20 725,17 грн.);

- 82 900,69 грн. на підставі пп. 7.1.7 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу - штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу, що є несплаченими за предмет лізингу на дату його повернення/вилучення за договором (414 503,45 грн. * 20% = 82 900,69 грн.).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до пп. 7.1.6 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу за дострокове розірвання договору за ініціативою Лізингоодержувача відповідно до п. 11.11. Загальних умов або у разі дострокового розірвання за ініціативою Лізингодавця у разі настання обставин, передбачених п.11.2. Загальних умов, останній сплачує на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5% (п`ять відсотків) від вартості предмета лізингу.

Згідно з п. 11.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.п. 11.2.1 - 11.2.4. Загальних умов, Лізингодавець направляє Лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення.

Відповідно до п. 11.4 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі, якщо протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно з п.11.3. Загальних умов, Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення, а також при настанні обставин, передбачених п.п. 11.2.5.- 11.2.6. Загальних умов, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) із зазначенням дати розірвання договору та дати і місця повернення предмета лізингу Лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу Лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. При цьому, у разі відмови Лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу Лізингодавцю Лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів Лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на Лізингоодержувача понесених витрат. Повернення/вилучення Предмета лізингу оформляється підписанням сторонами акту повернення предмета лізингу або підписанням акту вилучення предмета лізингу комісією у складі уповноважених осіб Лізингодавця, в якому зазначаються фактичні показники пробігу предмета лізингу та всі дефекти. Лізингодавець не несе відповідальності за особисті речі, які знаходяться в предметі лізингу на момент вилучення/повернення.

Враховуючи розірвання ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" договору №3059/12/18-В від 10.12.2018р. в односторонньому порядку на підставі п. 11.2 Загальних умов до договору фінансового лізингу, господарський суд доходить висновку про наявність у ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" права на стягнення штрафу у розмірі 36 266,07 грн. (5 % від вартості предмета лізингу, ціна якого складає 725 321,34 грн.). Приймаючи до уваги відсутність у господарського суду повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог, господарський суд доходить висновку про необхідність присудження до стягнення із ТОВ „АГРО ЕКСІМ" на користь ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" штрафу у розмірі 20 725,17 грн. відповідно до розрахунку позивача.

Згідно з пп. 7.1.7 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу у разі, якщо Лізингоодержувачем не буде оформлено (в т.ч. зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства) податкову накладну, як це передбачено п.11.10. Загальних умов, або у випадку дострокового розірвання договору, укладеного з Лізингоодержувачем, який не є платником податку на додану вартість, з підстав, передбачених п.11.2. Загальних умов, останній сплачує штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу, що є несплаченими за предмет лізингу на дату його повернення/вилучення за договором.

Умовами п. 11.10 Загальних умов до договору фінансового лізингу врегульовано, що у разі повернення предмета лізингу Лізингоодержувачем та/або вилучення предмета лізингу Лізингодавцем (в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду) Лізингоодержувач зобов`язаний оформити (в т.ч. зареєструвати згідно з вимогами чинного законодавства) податкову накладну на суму невідшкодованої вартості предмета лізингу, яка визначається як сума лізингових платежів в частині відшкодування вартості предмета лізингу, несплачених за договором за предмет лізингу на дату такого повернення (вилучення) предмета лізингу.

Враховуючи положення пп. 7.1.7 п. 7.1 Загальних умов до договору фінансового лізингу господарський суд доходить висновку про наявність у ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" права вимагати стягнення штрафу у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу, у випадку не оформлення податкової накладної або розірвання договору з підстав, передбачених п.11.2. Загальних умов.

Проте, з наданого ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" розрахунку не вбачається з можливе встановити підставу нарахування штрафних санкції (не оформлення податкової накладної або розірвання договору), що, відповідно, має наслідком не можливість перевірки судом обґрунтованості нарахування позивачем штрафних санкцій взагалі. При цьому, суд зазначає про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які можуть свідчити про невиконання ТОВ „АГРО ЕКСІМ" вимог п. 11.10 Загальних умов до договору фінансового лізингу.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, а також наведені по тексту рішення вище висновки про відсутність у ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" права вимагати у ТОВ „АГРО ЕКСІМ" стягнення сплати лізингових платежів за договором, які відшкодовують вартість предмета лізингу, оскільки обов`язок з передачі предмету лізингу у власність відповідачу у позивача відсутній у зв`язку з розірванням договору фінансового лізингу, господарський суд доходить висновку, що стягнення штрафу, який має розраховуватись від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу, суперечить принципу справедливості та добросовісності. Таким чином, наявність у ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" права вимагати стягнення із боржника штрафу від загальної суми лізингових платежів у частині компенсації вартості предмета лізингу перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог про стягнення із ТОВ „АГРО ЕКСІМ" штрафу у розмірі 82 900,69 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З посиланням на п. 7.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" було заявлено до стягнення із відповідача упущену вигоду у розмірі 42 575,22 грн., при наданні оцінки правомірності якої господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Господарський суд зауважує, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання договору фінансового лізингу. Крім того, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" взагалі не було надано суду жодного доказу на підтвердження можливості отримання доходів у розмірі 42 575,22 грн. (упущеної вигоди). Доводи ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про наявність підстав для розрахунку упущеної вигоди лише із посиланням на п. 7.3 Загальних умов до договору фінансового лізингу судом оцінюються критично, оскільки розмір збитків, на відміну від штрафних санкцій, має доводитись стороною, а, отже, встановлене Загальними умовами право ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" на стягнення збитків не звільняє останнього від обов`язку доведення наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження понесення ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" збитків у розмірі 42 575,22 грн., враховуючи недоведеність позивачем у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" позовних вимог до ТОВ „АГРО ЕКСІМ" про стягнення упущеної вигоди у розмірі 42 575,22 грн.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ „АГРО ЕКСІМ" до ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн., господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За змістом ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Враховуючи вимоги положень чинного законодавства, якими врегульовано поняття збитків, господарський суд зауважує, що збитками можуть бути, зокрема, фактичні витрати сторони, зроблені на відновлення свого права, або вартість пошкодженого майна в результаті неналежного виконання іншою стороною договірних зобов`язань. При цьому, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, витрати, які лише теоретично можуть бути понесені стороною, не включаються. Так, збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з порушенням його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

В порушенням вимог чинного законодавства ТОВ „АГРО ЕКСІМ" також не було доведено суду факту завдання йому збитків на суму 150 000,00 грн. Посилання відповідача на отримання позивачем доходів від повторного продажу автомобіля як на підставу для стягнення збитків господарським судом оцінюються критично, оскільки розмір завданих стороні збитків не може розраховуватись як різниця між понесеними витратами (на оплату лізингових платежів) та отриманим доходом від повторного відчуження майна, яке було предметом лізингу.

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить висновку про недоведеність ТОВ „АГРО ЕКСІМ" такого із елементів складу цивільного правопорушення як наявність шкоди, відсутність якого є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог до ТОВ „УЛФ-ФІНАНС" про стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позов товариства з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" до товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" підлягає частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення на користь позивача заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 16 909,84 грн., пені у розмірі 2462,96 грн., 3% річних у розмірі 296,92 грн., збитків від інфляції 357,19 грн., штрафу у загальному розмірі 22 416,16 грн. В решті позову необхідно відмовити. У задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" до товариства з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" про визнання недійсним додатку до договору та стягнення збитків у розмірі 150 000,00 грн. слід відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви покладаються також на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ЕКСІМ" / 65114, Одеська обл., місто Одеса, проспект Небесної Сотні, буд. 47/3; ідентифікаційний код 41510496/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „УЛФ-ФІНАНС" /04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 300; ідентифікаційний код 41110750/ заборгованість у розмірі 16 909,84 грн. /шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`ять грн. 84 коп./, пеню у розмірі 2462,96 грн. /дві тисячі чотириста шістдесят дві грн. 96 коп./, 3% річних у розмірі 296,92 грн. /двісті дев`яносто шість грн. 92 коп./, збитки від інфляції 357,19 грн. /триста п`ятдесят сім грн. 19 коп./, штраф у розмірі 22 416,16 грн. /двадцять дві тисячі чотириста шістнадцять грн. 16 коп./, судовий збір у розмірі 636,60 грн. /шістсот тридцять шість грн. 60 коп./

3. В решті позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна