ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 Справа № 917/1020/20

м.Полтава

за позовною заявою Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, вул. Старо-Троїцька, 13, м. Лубни, Полтавська область,37500 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, вул.Уютна,23, м. Полтава, 36038

до відповідачів: 1. Лохвицької районної державної адміністрації, вул.Перемоги,1, м.Лубни, Полтавська область, 37200;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012", с.Безсали, Лохвицького району, Полтавської області, 37206

про визнання недійсним договір оренди землі

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар судового засідання Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи: Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з позовом до Лохвицької районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" про визнання недійсним договору оренди землі, укладений між Лохвицькою районною державною адміністрацією (вул.Перемоги,1, м.Лубни, Полтавська область, 37200, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" (с.Безсали, Лохвицького району, Полтавської області, 37206, ) 03.08.2018 щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га, розташованих в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.06.2020 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі №917/1020/20; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.07.2020 року.

03.09.2020 від Лохвицької районної державної адміністрації надійшла заява, в якій відповідач 1 зазначає, що не заперечує проти визнання недійсним договору оренди землі від 03.08.2018 щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га, розташованих в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району.

07.09.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" надійшов відзив на позов. Відповідач 2 проти позову заперечує, посилається на те, що спірні земельні ділянки входять до Державного акту на право колективної власності на землю Серія ПЛ013, виданого Безсалівською сільською радою народних депутатів Лохвицького району, Полтавської області у розмірі 3667,7га колективному сільськогосподарському підприємству "Перше Травня" та не мають жодного відношення до державної власності.

21.09.2020 від Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012". Відповідь залучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою від 05.11.2020 Господарським судом Полтавської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2020

У судовому засіданні 01.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представників сторін, суд, -

Лубенською місцевою прокуратурою установлено, що розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації (Лохвицької РДА) №45 від 27.02.2018 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю «Перше Травня - 2012» ( ТОВ «Перше Травня - 2012») на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди земельних ділянок площами 2,36 га, 1,64 га, 0,97 та, 0,81 га, 2,95 га, 1,09 га,0,28 га, 2,69 га,0,58 га, 1,78га, 1,95 га, 1,73 га.. 0,71 га, 0,57 га, 16,85 га, 0 ,76 га, 10,7785 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель категорії нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Розпорядженням голови Лохвицької РДА №294 від 03.08.2018 затверджено технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 28,3469 га із земель категорії нерозподілених земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

До складу вказаних земельних ділянок увійшли і земельні ділянки кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000 га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785 га.

В подальшому, на підставі вказаних розпоряджень між Лохвицькою РДА (Орендодавець) та ТОВ «Перше Травня - 2012» (Орендар), 03.08.2018 укладено договір оренди земельних ділянок кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000 га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га і передано їх у користування згідно актів приймання передачі земельних ділянок.

В подальшому право оренди вищезазначених земельних ділянок загальною площею 24,2785 га, ТОВ «Перше Травня - 2012» зареєстровано у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Прокурор у позові зазначає, що розпорядження голови Лохвицької РДА №45 від 27.02.2018 та № 294 від 03.08.2018, прийняті з порушення вимог законодавства, поза межами наданих повноважень, оскільки Лохвицька РДА розпорядилася землями без належних на те повноважень так як вказані земельні ділянки не є нерозподіленими і належать до державної форми власності, розпорядження якими не належить до її компетенції.

На підставі розпорядження №45 від 27.02.2018 та № 294 від 03.08.2018 між Лохвицькою РДА та ТОВ "Перше Травня - 2012" укладено договори оренди земельних ділянок загальною площею 24,2785 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Право оренди земельних ділянок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав.

Прокурор просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Лохвицькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" від 03.08.2018 щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га, розташованих в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району, оскільки його укладено на підставі розпоряджень, які прийняті райдержадміністрацією за межами наданих повноважень в галузі земельних відносин, з порушенням вимог ст. 20,25, 50 Закону України «Про землеустрій». 186, 186-1 ЗК України та без додержання усіх передбачених законодавством процедур.

Питання скасування розпоряджень голови Лохвицької РДА прокурором не ставиться, оскільки прийняті головою Лохвицькою РДА розпорядження про надання дозволу на розробку технічної документації її затвердження та передання ТОВ «Перше Травня - 2012» земельних ділянок в оренду є ненормативними актами органу влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельних ділянок, оскільки у такої особи виникло право оренди земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а саме на спірних договорах оренди землі, які зареєстровані у встановленому законом порядку. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у справах № 761/33 504/14-а, та № 522/5668/17 від 13.06.2018.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про місцеві державні адміністрації» визначено повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій. Статтею 13 вищевказаного закону встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, окрім іншого, вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 21 Закону-України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; участь у розробленні та забезпечення виконання загальнодержавних регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та. охороною земель; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (ст. 17 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України.

Статтею 122 ЗК України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл. селиш, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва..

Відповідно до ст. ІЗ Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Отже, до повноважень районних держадміністрацій входить розпорядження земельними ділянками у випадках чітко визначених ст.ст. 17, (27 ЗК України та ст. іЗ Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Питання розпорядження земельними ділянками в інших випадках не відноситься до повноваження райдержадміністрації

Перевіркою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) Акт №83-ДК/007/АП/09/01 /-20 від 10.02.2020 встановлено, що згідно Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га сформовані за рахунок земель державної форми власності та які не входять до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ №013 виданого колективному сільськогосподарському підприємству "Перше Травня" і не підлягали розподілу та паюванню.

Належність вказаних земельних ділянок до земель державної форми власності окрім акту перевірки також підтверджується інформацією відділу у Лохвицькому районі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області №182/110-20 від 14.04.2020.

Таким чином, Лохвицька РДА перевищила свої повноваження, надані в галузі земельних відносин, та в порушення вимог ст.ст, І7, 122 Земельного кодексу України розпорядилася землями без належних на те повноважень так як вказані земельні ділянки не є нерозподіленими і належать до державної форми власності, розпорядження якими не належить до її компетенції.

Відповідно до п.5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ч.І ст. 20 Закону України "Про землеустрій" закріплено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України,

Відповідно до статті 62 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації 17 червня 2004 року №1808-1V визначено, що обов`язковій державній експертизі підлягають, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно пунктів 9, 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів У країни від 26 травня 2004 року № 677 (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною. Київської: та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Складовими елементами процедури надання у користування земельної ділянки є:

1) Звернення особи та відповідне отримання останньою дозволу з боку органу виконавчої влади на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в разі невизначеності меж земельної ділянки в натурі:

2) Розроблення особою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодження даного проекту м землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом. санітарно-епідеміолопчною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, отримання позитивного висновку державної експертизи, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства:

3) Затвердження проекту відведення земельної ділянки органом виконавчої влади шляхом винесення відповідного рішення:

4) Передання земельної ділянки у користування на підставі винесення відповідного рішення:

5 ) Укладання договору оренди земельної ділянки.

Ообов`язковою передумовою передання земельної ділянки в оренду є розроблення проекту виведення вказаної земельної ділянки.

При цьому слід означити, що момент надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та момент надання в оренду земельної ділянки мають не тільки часовий проміжок, а є, у відповідності до вимог земельного законодавства, окремими складовими етапами процедури надання земельної ділянки у користування.

Доказів щодо виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "Перше Травня - 2012" перед укладенням договорів оренди у встановленому законом порядку відповідачами не надано. Також рішення відповідного органу про передання земельних ділянок після затвердження проектів відведення уповноваженим органом, не приймалось.

Згідно п.1 ч.1, ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноваженьвизначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Підстави та порядок передачі в оренду земельних ділянок державної власності встановлений ст. 124 ЗК України та нормами Законом Україно «Про іду землі»

Відповідно до статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування,

Орендна плата відповідно достатті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар уносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плуга ш земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Аналогічна позиція викладена з постанові Верховного Суду України від 11.05.2016.

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.2015 року у справі № 3-41гс15, від 20.05.2015 року у справі №3-70гс15, від 01.07.2015 року у справі №3-297гс15, від 01.07.2015 року у справі №3-298гс 15,

Таким чином, при укладенні спірних договорів оренди земельних ділянок нормативна грошова оцінка землі, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності не проводилась.

Враховуючи вищевикладене, установлення факту недотримання сторонами договору оренди земельної ділянки істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення правочину), вимог ст. ст. 13, 20, 23 Закону України «Про оцінку землі», не проведення нормативної грошової оцінки землі є також підставою для визнання недійсними договорів в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 сг. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Таким чином, Закон передбачає, що набуттю права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності передує проведення земельних торгів, за результатами яких приймається рішення органом державної влади або місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи укладається договір купівлі-продажу права оренди з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки.

Аукціон, щодо передачі в оренду згаданих земельних ділянок державної власності не проводився, що є грубим порушенням вищевказаних норм.

Окрім того, під час передачі Лохвицькою РДА в користування земельних ділянокТОВ «Перше Травня - 2012», порушено п. 3.5. Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011 «Про затвердження Порядку ведення агротехнічного паспорта поля, земельної ділянки», відповідно до якого наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов`язковим, зокрема, при передачі земельних ділянок у власність, користування.

Водночас Лохвицькою РДА в порушення вказаних норм передано земельні ділянки без розроблення їх агротехнічних паспортів.

Право оренди земельної ділянки відповідно до ст93 ЗК України - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз. 2 ч.З ст.6 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку Зобов`язання виникають з підстав, зокрема, із договорі з та з інших правочинів (ст.11, 203, 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може буги визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.202 ГК України до відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинене лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. У разі визнання недійсним зобов`язання кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом (ч.1,3 ст 207, ч.2 ст. 208 ГК України).

Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»),

Укладення договорів оренди землі без додержання усіх передбачених Законом процедур, саме й слід розглядати як порушення уповноваженою особою господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності).

Відповідно до ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Пунктом 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11 визначено, що ч. 3 ст.. 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов`язання лише на майбутнє.

Якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для нього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов"язання за договором припиняється лите на майбутнє.

Якщо господарське зобов`язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаною за зобов`язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України та частини другої статті 208 Господарського кодексу України. Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 Цивільного кодексу України можливість настання таких прав та обов`язків у майбутньому припиняються.

Прийняті головою Лохвицької РДА розпорядження про надання дозволу на розробку технічної документації її затвердження та передання ТОВ "Перше Травня - 2012" земельних ділянок в оренду є ненормативними актами органу влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельних ділянок, оскільки у такої особи виникло право оренди земельною ділянкою і це право ґрунтується на право встановлюючих документах, а саме на спірних договорах оренди землі, які зареєстровані у встановленому законом порядку. Таким чином, питання скасування розпоряджень голови Лохвицької РДА не ставиться.

Враховуючи те, що Лохвицькою районною державною адміністрацією з ТОВ «Перше Травня - 2012» укладено договір оренди земельних ділянок від 03.08.2018 щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га, розташованих в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району на підставі розпоряджень, які прийняті Лохвицькою районною державною адміністрацією за межами наданих повноважень в галузі земельних відносин, з порушенням вимог ст.20, 25, 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.186, 186-1 ЗК України, то вищевказаний договір визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до статті 129 господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Лохвицькою районною державною адміністрацією (вул.Перемоги,1, м.Лубни, Полтавська область, 37200, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" (с.Безсали, Лохвицького району, Полтавської області, 37206, ) 03.08.2018 щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:006:0402 площею 13,5000га та кадастровий номер :00:005:0029 площею 10,7785га, розташованих в адміністративних межах Безсалівської сільської ради Лохвицького району.

3. Стягнути з Лохвицької районної державної адміністрації (вул.Перемоги,1, м.Лубни, Полтавська область, 37200, ) на користь Полтавської обласної прокуратури ( вулиця 1100-річчя Полтави, 7, Полтава, Полтавська область, 36000, ) судовий збір у розмірі 1051,00грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перше Травня-2012" (с.Безсали, Лохвицького району, Полтавської області, 37206, ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вулиця 1100-річчя Полтави, 7, Полтава, Полтавська область, 36000, ) судовий збір у розмірі 1051,00грн.

Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 08.12.2020

Суддя Кльопов І.Г.