ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Справа№ 927/88/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ільчук Валентини Іванівни

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 13.07.2020 (повний текст рішення складено 13.07.2020)

у справі № 927/88/20 (суддя Белов С.А.)

за позовом Ніжинської міської ради Чернігівської області

до Фізичної особи-підприємця Ільчук Валентини Іванівни

про про зобов`язання повернути земельну ділянку

комунальної власності

В С Т А Н О В И В:

Ніжинська міська рада Чернігівської області (далі - Ніжинська міська рада, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ільчук Валентини Іванівни (далі - ФОП Ільчук В.І., відповідач) про зобов`язання повернути земельну ділянку комунальної власності загальною площею 0,0024 га, кадастровий номер :04:001:0053, цільовим призначенням - Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - для розміщення малої архітектурної форми - кіоску по продажу за актом приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання. В обґрунтування своїх вимог зазначила про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди землі № 53 від 26.06.2007 в частині необхідності повернення земельної ділянки після припинення цього Договору.

В наданому суду першої інстанції відзиві на позов відповідач стверджував про відсутність у нього, як орендаря за Договором, обов`язку повертати спірну земельну ділянку на підставі акту приймання-передачі, а також про те, що на вказаній земельній ділянці знаходиться створена відповідачем забудова, що є об`єктом нерухомості, отже повернення спірної земельної ділянки буде порушенням його права власності на створене майно.

За змістом наданої місцевому господарському суду відповіді на відзив позивач заперечував проти того, що на спірній земельній ділянці знаходиться створений відповідачем об`єкт нерухомості, тому просить суд задовольнити позов.

Крім цього, позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку комунальної власності загальною площею 0,0024 га кадастровий номер :04:001:0053 у придатному для подальшого використання стані. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.07.2020 справі № 927/88/20 позов задоволено повністю. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Ільчук Валентину Іванівну повернути Ніжинській міській раді земельну ділянку площею 0,0024 га, кадастровий номер :04:001:0053 у стані придатному для подальшого використання. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ільчук Валентини Іванівни судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. за подання позовної заяви на користь виконавчого комітету Ніжинської міської ради.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ФОП Ільчук Валентина Іванівна оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що на спірній земельній ділянці знаходиться створена відповідачем забудова, яка є об`єктом нерухомості, що свідчить про те, що повернення спірної земельної ділянки буде порушенням його права власності на створене майно. Крім цього,за твердженнями апелянта, судом першої інстанції було проігноровано факт невиконання позивачем рішення суду в іншій справі за 2009 рік щодо спірної земельної ділянки, яким позивача зобов`язано поновити Договір оренди на 5 років.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив про безпідставність тверджень апелянта про розміщення на спірній земельній ділянці об`єкту нерухомого майна, адже розміщений на цій ділянці об`єкт введено в експлуатацію як об`єкт архітектурної форми, який за вимогами чинного законодавства виготовляється з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту, що в свою чергу спростовує посилання апелянта на ст. 41 Конституції України про порушення позивачем його права власності на створене майно. Крім цього, позивач звертав увагу, що укладеним між сторонами Договором визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення на ній саме малої архітектурної форми - кіоску. Також позивач зазначав, що Ніжинською міською радою фактично виконано рішення суду за 2009 рік про зобов`язання прийняти рішення про поновлення відповідачу Договору оренди на 5 років, оскільки Ніжинська міська рада не вимагала повернення відповідачем земельної ділянки протягом періоду часу з 20.04.2009 по 20.04.2014, апелянт не заперечує, що з 09.04.2009 до теперішнього часу безперервно користувався цією земельною ділянкою.

В судове засідання апеляційної інстанції 08.12.2020 з`явився представник відповідача (апелянта), представник позивача не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали суду про призначення справи до розгляду, яку згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення отримано уповноваженим представником позивача 09.11.2020.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 08.12.2020 представник позивача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за наявності клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача (апелянта) в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників відповідача (апелянта), розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.06.2007 між Ніжинською міською радою (позивач, орендодавець за договором) та Підприємцем Ільчук Валентиною Іванівною (відповідач, орендар за договором) укладено Договір оренди землі № 53 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - комерційного використання площею 0,0024 га за адресою АДРЕСА_1.

Договір згідно п. 8 укладено терміном до 01.01.2008. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 21 Договору після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду.

Положеннями п. 37 Договору сторони погодили, що дія Договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Цей Договір на підставі п. 43 набирає чинності після йогопідписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Положеннями ст.18 цього Закону визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Як встановлено матеріалами справи, 09.04.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору, за умовами якої сторонами було поновлено цей Договір на тих самих умовах зі зміною редакції п. 8 Договору. Державна реєстрація Додаткової угоди у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно здійснена 07.05.2019 № 31501672).

Положеннями п. 2 Додаткової угоди від 09.04.2019 сторони погодили змінити редакцію п.8 Договору щодо строку його дії, зокрема, визначили, що вказаний Договір укладено на 6 (шість) місяців 6 (шість) днів з 20.06.2019 до 26.12.2019 (включно). Після закінчення строку Договору орендар має переважне право для поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити орендодавця письмово про намір продовжити його дію.

За приписами ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором,- в розумний строк.

Умови договору найму при його поновлені на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Правові підстави переважного поновлення договору оренди землі, крім положень ст. 777 ЦК України, визначаються також приписами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», за змістом ч.ч. 1-5 якої по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на невідповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було дотримано встановлених ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вимог для поновлення Договору після його припинення 27.12.2019.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Натомість, матеріалами справи встановлено, що позивачем, як орендодавцем, 27.11.2019 було прийнято рішення № 23-63/2019 «Про відмову у поновленні договору оренди землі від 26.06.2007 року № 53 фізичній особі-підприємцю Ільчук В.І.» та направлено відповідачу лист-повідомлення № 02.1-17/2600 від 26.12.2019 про відмову у поновленні Договору, до якого в якості додатків було долучено Витяг із рішення Ніжинської міської ради від 27.11.2019 №23-63/2019, угоду про припинення договору № 53 від 26.06.2007 та копію рішення Ніжинської міської ради від 22.06.2006 «Про обмеження розміщення малих архітектурних форм в центральній частині міста», що підтверджується фіскальним чеком №438 від 27.12.2019 та описом вкладення у цінний лист від 27.12.2019. Факт отримання відповідачем вказаного листа (№ 02.1-17/2600 від 26.12.2019) підтверджується інформацією сервісу відстеження поштових відправлень з офіційного веб-сайту «Укрпошти» про вручення поштового відправлення №438 від 30.12.2019 року.

Таким чином, сторонами не здійснено передбачених законом та Договором дій для поновлення права оренди ФОП Ільчук В.І. у відповідності до діючого законодавства, а тому право оренди згідно Договору не поновлено,в зв`язку з чим він припинив свою дію 27.12.2019.

За змістом ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Оскільки положеннями п. 21 Договору сторони погодили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення орендарем земельної ділянки орендодавцю.

З приводу тверджень відповідача (апелянта) про те, що позовні вимоги порушують його право власності на створене майно, оскільки при передачі земельної ділянки площею 0,0024 га в оренду позивач підтверджував, що земельна ділянка має забудову (об`єкт нерухомого майна - тимчасову споруду), а саме, павільйон загальною площею 0,001855 га, слід зазначити, що відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції від 14.06.2007, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ст. 331 ЦК України врегульовано набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва.

За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності на новостворене нерухоме майно є правопороджуючий юридичний факт - державна реєстрація.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

До об`єктів нерухомого майна цивільним законодавством віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно.

Основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об`єкта нерухомості згідно ст. ст. 182, 331 ЦК України є державна реєстрація прав на нього.

Положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання й підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 цього Закону).

Як встановлено матеріалами справи, актом технічної комісії про прийняття малої архітектурної форми в експлуатацію (стаціонарна мала архітектурна форма - павільйон з зупинкою громадського транспорту, кіоск, лоток) № 163 від 22.12.2004 року від забудовника підприємця Ільчук В.І. за адресою АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію малу архітектурну форму - павільйон по реалізації промислових товарів розміром 5,30м х 3,50м, встановлену згідно з паспортом прив`язки, виданим 17.07.2003р № 416.

Укладеним між сторонами Договором визначено об`єкт оренди - земельну ділянка загальною площею 0,0024 га, в тому числі 0,0015 га - під будівлею, 0,0009 га - під проїздами та площадками. При цьому, рядки пунктів 3 та 4 Договору, які повинні містити перелік, характеристики і стан будинків, будівель, споруд та інших об`єктів інфраструктури, що знаходяться на земельній ділянці та передаються в оренду разом з земельною ділянкою, не заповнені сторонами.

Відповідно до Акту визначення меж земельної ділянки на місцевості за адресою АДРЕСА_1 під розміщення малої архітектурної форми-кіоску від 26.06.2007 (додаток №1- кадастровий план земельної ділянки, переданої в оренду) площа забудованих земель, в тому числі комерційного використання під будівлями та спорудами становить 0,0015 га, під проїздами та площадками 0,0009 га.

При цьому, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів з приводу прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єктів нерухомості, а також доказів на підтвердження державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за критерієм пошуку «фізична особа Ільчук Валентина Іванівна РНОКПП НОМЕР_1 » не виявлено зареєстрованого права власності/користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1, а за критерієм пошуку «адреса АДРЕСА_1» окрім земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером :04:001:0053 не зареєстровано права власності на будь-яке нерухоме майно.

Отже, будівля, яка розміщена на спірній земельній ділянці загальною площею 0,0024 га, не являється об`єктом нерухомого майна, а була введена в експлуатацію як об`єкт малої архітектурної форми, що прямо вказано в Акті технічної комісії про прийняття малої архітектурної форми в експлуатацію № 163 від 22.12.2004 та Акті визначення меж земельної ділянки на місцевості за адресою АДРЕСА_1.

За приписами ст. 31 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» малі архітектурні форми є елементами (частинами) об`єктів благоустрою.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника, об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згадані положення чинного законодавства узгоджуються з чинними на момент виникнення правовідносин Типовими правилами розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджених наказом Державного комітету будівництва та житлової політики України №227 від 13.10.2000 та зареєстрованих в Мінюсті України 27.10.2000 року №755/4976, якими було визначено порядок розміщення малих архітектурних форм незалежно від форми власності для здійснення підприємницької діяльності на території України.

Відповідно до п. 2 зазначених Типових правил мала архітектурна форма для здійснення підприємницької діяльності (далі - мала архітектурна форма) - невелика споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів; стаціонарна мала архітектурна форма - одноповерхова споруда площею до 30 кв.м, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей, - кіоск, одноповерховий павільйон тощо; (абз. 6 пункту 2 в редакції Наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури N 59 від 16.10.2002).

Згідно абз.7 п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою КМ від 22.06.2011 №703) не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Долучена до відзиву на позовну заяву інвентаризаційна справа №8 на будівлю по АДРЕСА_1 - паспорт від 25.12.2019 року, виготовлений ФОП Слободенюк В.В., не спростовує того факту, що відповідно до Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на земельній ділянці площею 0,0024 га з кадастровим номером :04:001:0053 відсутні об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, посилання відповідача (апелянта) щодо порушення його права власності відповідача на створене майно як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Твердження відповідача (апелянта) про ігнорування судом першої інстанції факту невиконання позивачем рішення суду в іншій справі за 2009 рік щодо спірної земельної ділянки, яким позивача зобов`язано поновити Договір оренди на 5 років, також не заслуговують на увагу, адже виконання чи невиконання позивачем рішення Ніжинського міськрайонного суду чернігівської області від 09.04.2009 у справі № 2-469/09р., яке набрало законної сили 20.04.2009, не є предметом розгляду у даній справі, оскільки позовні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку заявлені позивачем у зв`язку з припиненням Договору після його поновлення на підставі укладеної між сторонами Додаткової угоди від 09.04.2019, за умовами якої сторонами було поновлено цей договір та визначено, що його укладено на 6 (шість) місяців 6 (шість) днів з 20.06.2019 до 26.12.2019 (включно). При цьому, судом враховано, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що протягом періоду часу з 20.04.2009 по 20.04.2014 Ніжинська міська рада вимагала у відповідача повернення спірної земельної ділянки, що свідчить про те, що останній з моменту укладення Договору оренди та до теперішнього часу безперервно та безперешкодно користувався цією земельною ділянкою.

З огляду на наведене та те, що Договір припинив свою дію, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що вимога позивача про повернення земельної ділянки площею 0,0024 га кадастровий номер :04:001:0053 доведені належними та допустимим доказами, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням приписів матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ільчук Валентини Іванівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.07.2020 у справі № 927/88/20 - без змін.

Матеріали справи № 927/88/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.12.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала