ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.12.2020 Справа № 905/1965/19 (910/13592/20)

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання (помічника судді за дорученням) Кульбакової Л.В. розглянувши матеріали господарської справи за позовом Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення 67 610,06 грн,-

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський інститут земельних відносин" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення 67 610,06 грн, з яких 57 328,32 грн основного боргу, 6293,88 грн інфляційних втрат та 3 987,86 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог договору на виготовлення технічної документації №83 від 12.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1965/19 (910/13592/20) за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 03.12.2020 року.

13.11.2020 до Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній підтверджує заборгованість перед КП «Київський інститут земельних відносин» за Договором від 16 березня 2018 року №83 на виготовлення технічної документації.

У судове засідання 03.12.2020 представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2018 року між Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» (далі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі Відповідач) було укладено договір №83 на виготовлення технічної документації (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по виготовленню технічної документації: «Підготовка та виготовлення технічного звіту щодо внесення змін в базу даних міського земельного кадастру» (ДК 016:2010 - код 79421)/76 діл.

Вартість виконання робіт згідно з протоколом договірної ціни складає суму з ПДВ 81 897,60 грн (п. 3.1. Договору).

Замовник здійснює попередню оплату в сумі 24 569,28 грн, що складає 30% від ціни Договору, протягом 5 робочих днів з моменту передання Замовником Виконавцю заявки на проведення робіт (п. 3.2. Договору).

Остаточна оплата за виконані роботи здійснюється Замовником на протязі 5 робочих днів, починаючи з 30 календарного дня з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця (п. 3.3. Договору).

Виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 3 місяців з дати підписання Договору (п. 4.2. Договору).

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється за двостороннім актом здачі-приймання (п. 5.1. Договору).

Договір набуває чинності з дня цього підписання Сторонами. Договір діє до повного виконання Сторонами умов Договору (п. 7.1 Договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

ПАТ «Київенерго» здійснило попередню оплату в сумі 24 569,28 грн, як це встановлено п. 3.2 Договору.

Позивач зазначає, що КП «Київський інститут земельних відносин» належним чином виконало взяті на себе за Договором зобов`язання (роботи з підготовки та виготовленню технічної документації), що підтверджується підписаним Сторонами без зауважень актом здачі-приймання виконаних робіт від 30.03.2018.

Проте, в порушення вимог п. 3.3 Договору Відповідачем оплату здійснено не було, через що, станом на 08.05.2018 у ПАТ «Київенерго» виникла заборгованість перед Позивачем у сумі 57 328,32 грн., на підтвердження якої долучено довідку про стан заборгованості та наступним розрахунком: 81 897,60 грн (вартість виконання робіт згідно з протоколом договірної ціни з ПДВ) - 24 569,28 грн (сума попередньої оплати) = 57 328,32 грн (сума остаточної оплати за виконані роботи).

КП «Київський інститут земельних відносин» звертався до відповідача з листами від 27.09.2018 №1478 та від 04.02.2019 № 200 з вимогами про сплату заборгованості.

У зворотних листах на адресу Позивача від 11.10.2018 №42АУ/20/2185 та від 02.04.2019 №42АУ/181/388ПАТ «Київенерго» визнало заборгованість та запевнило КП «Київський інститут земельних відносин», що заборгованість буде сплачена.

Оскільки заборгованість залишалась не сплаченою, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача коштів у розмірі 57 328,32 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення Договору №83 від 16.03.2018 року між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 вищезазначеного Договору визначено, що остаточна оплата за виконані роботи здійснюється Замовником на протязі 5 робочих днів, починаючи з 30 календарного дня з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Отже, суд вважає, що Комунальне підприємство «Київський інститут земельних відносин» зобов`язання за Договором виконали належним чином, що підтверджується актом здачі-приймання виконання робіт від 30.08.2018, який підписаний сторонами без зауважень.

Сплату заборгованості по спірному договору на загальну суму 57 328,32 грн боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за Договором від 16 березня 2018 року №83 на виготовлення технічної документації щодо оплати за виконані роботи у строки обумовлені сторонами договору не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання.

У відзиві на позов від 13.11.2020 року відповідач пояснив, що за даними бухгалтерського обліку Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» підтверджується заборгованість перед КП «Київський інститут земельних відносин» за Договором від 16 березня 2018 року №83 на виготовлення технічної документації в сумі 57 328,32 грн., тому позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 57 328,32 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період 08.05.2018 по 31.08.2020 в сумі 3 987,86 грн та інфляційні втрати за період з травня 2018 року по серпень 2020 року в розмірі 6293,88 грн.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.11.2019 у справі № 905/1965/19 відкрито провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства К.Енерго; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що кінцевою датою нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 17.11.2019.

Зробивши розрахунок 3% річних за період з 08.05.2018 по 17.11.2019 Господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 2633,92 грн.

Також позивачем нараховані інфляційні втрати за період з травня 2018 року по серпень 2020 року в розмірі 6 293,88 грн.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості, суд встановив, що обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат за період з червня 2018 по жовтень 2019 в розмірі 5478,16 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення 67610,06 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства К.Енерго (85612, Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове, вул.Енергетиків, буд.34, ) на користь Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32-А, ) основний борг 57328,32 грн, 3% річних 2633,92 грн, інфляційні втрати 5478,16 грн та судовий збір в сумі 2034,55 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 03 грудня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2020 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов