ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" грудня 2020 р.Справа № Б-39/216-06

Господарський суд Харківської області у складі: судді Усатого В.О.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 (вх. 28357 від 03.12.2020) на дії ліквідатора у справі

за заявою Лозівської ОДПІ Харківської ОДПІ, м. Лозова
до СТОВ "Петровське"
про визнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.01.2007 СТОВ "Петровське" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Дусика О.М.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2009 арбітражного керуючого Дусика О.М. звільнено від виконання обов`язків ліквідатора банкрута та призначено ліквідатором "Петровське" арбітражного керуючого Черкасова С.А.

22.01.2016 у зв`язку з припиненням повноважень судді Дзюби О.А. щодо здійснення ним правосуддя проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № Б-39/216-06 між суддями. Справу призначено до розгляду судді Савченко А.А.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав необхідності витребування додаткових доказів по справі та завершення ліквідаційної процедури. В судових засіданнях неодноразово оголошувалися перерви.

Розпорядженням керівника апарату суду № 671/2020 від 28.09.2020 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_2 , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № Б-39/216-06.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено суддю Усатого В.О.

До суду 03.12.2020 надійшла скарга ОСОБА_1 (вх. 28357), в якій він просить визнати заборгованість по заробітній платі у сумі 4 305,54 грн та 50 грн,00 коп. витрат з юридичної допомоги відповідно до ухвали Близнюківського районного суду від 28.09.2020; зобов`язати відповідно до статті 625 ЦК України виплатити йому з урахуванням відсотків встановленого індексу інфляції 36289 ,86 грн та 3% річних від простроченої суми 2342,75 грн. Отже, виплатити загальну суму заборгованості у розмірі 42988,15 грн.

Скаржник зазначає про те, що 09.11.2009 звернувся до ліквідатора Черкасова С.А. із заявою про виплату заробітної плати у сумі 4305,54 грн та витрат зі сплати юридичної допомоги у сумі 50,00 грн. Рішення Близнюківського районного суду, як зазначає скаржник, було додано до заяви. Однак, за твердженням заявника заборгованість не була йому виплачена.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 (вх. 28317) на дії ліквідатора та перевіривши її відповідність вимогам процесуального закону, суд зазначає про наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Проте, суд вважає за необхідне зауважити, що при зверненні до суду ОСОБА_1 зазначає, що звертається до суду із скаргою на дії ліквідатора арбітражного керуючого по справі №Б-39/216-06, однак, в прохальній частині документу заявник просить суд, зокрема, визнати заборгованість по заробітній платі.

Тобто, фактично за своєю правовою природою поданий до суду ОСОБА_1 документ є не лише скаргою на дії ліквідатора, а й заявою про визнання грошових вимог.

Крім того, суд зазначає, що розгляд скарг на дії учасників у ліквідаційній процедурі передбачає певну процедуру звернення із скаргою, порядок її розгляду, а також суб`єктний склад осіб, що мають право на звернення з такою скаргою та суб`єктний склад осіб, дії яких можуть бути оскаржені в ліквідаційній процедурі боржника.

Надаючи оцінку поданій ОСОБА_1 скарзі, суд вважає за необхідне зауважити, що фактично в поданій скарзі заявлено вимоги про стягнення заборгованості щодо вчинення яких передбачено в інший спосіб - шляхом подання до господарського суду заяв про визнання кредиторських вимог, а також оскарження дій ліквідатора щодо невиплати такої заборгованості.

Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що матеріали справи містять численні заяви та скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора (вх. №12709, вх. № 12708, вх. № 20800, вх.№23495; № 26829 від 07.11.2019), з майже однаковими вимогами та обґрунтуванням.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2019, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019, скарги на дії ліквідатора (вх. № 12709, вх. № 12708) повернуто ОСОБА_1 без розгляду з підстав недоведеності скаржником наявності у нього права на звернення до суду зі скаргами на дії ліквідатора, а також зважаючи на відсутність у суду правових підстав для прийняття відповідних скарг до розгляду.

Крім того, ухвалами Господарського суду Харківської області від 12.09.2019 та від 21.10.2019 скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора (вх. № 20800 та вх. № 23495) залишено без руху; повідомлено скаржника про допущені недоліки в скаргах, надано десятиденний строк з дня вручення ухвал для їхнього усунення, зокрема, для надання суду доказів на підтвердження наявності у нього статусу учасника провадження у справі про банкрутство та правових підстав звернення до суду.

Вимоги вищезазначених ухвал у строк, визначений судом, ОСОБА_1 виконані не були, докази усунення недоліків скарг не надано, у зв`язку з чим ухвалами Господарського суду Харківської області від 21.10.2019 та 11.11.2019 зазначені скарги на дії ліквідатора та додані до них документи були повернуті ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2019 повернуто ОСОБА_1 скаргу на дії ліквідатора (вх.№ 26829 від 07.11.2019).

Ухвали Господарського суду Харківської області від 21.10.2019; 11.11.2019; 12.11.2019 не оскаржувалися та набрали законної сили.

Крім того, суд зауважує на тому, що при постановленні ухвали від 12.11.2019 Господарським судом Харківської області зазначено про те, що звертаючись до суду з численними скаргами на дії ліквідатора, які містять майже ідентичне обґрунтування, ОСОБА_1 виявлених недоліків не виправляє у встановленому законом порядку, подаючи до суду майже аналогічні за змістом нові скарги, що свідчить про певне зловживання процесуальними правами та можливість застосування судом до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу, визначених главою 9 ГПК України.

Однак, всупереч попередженню Господарського суду про припинення зловживанням процесуальними правами ОСОБА_1 03.12.2020 знову звернувся до суду зі скаргою (вх. 28357) на дії ліквідатора, яка фактично містить тотожні вимоги та обставини на їх обґрунтування, що були викладені у вищенаведених скаргах, які повернуті судом ОСОБА_1 відповідними ухвалами (про що встановлено та зазначено вище).

Суд, крім того, зауважує на тому, що ОСОБА_1 не додано до скарги жодних доказів на підтвердження викладених у скарзі обставин, не додано копії ухвали Близнюківського районного суду, на яку, як на підставу своїх вимог, посилається у заяві. В заяві навіть не міститься номеру справи, в якій постановлено Близнюківським районним судом ухвалу, на яку посилається заявник. До скарги не додано доказів направлення її копії іншим учасникам справи та сторонам. Тобто, крім того, що скарга містить ідентичні вимоги та обґрунтування як і подані раніше чисельні скарги, заявником ще й знову не дотримано вимог процесуального закону, встановлених для звернення з такою заявою (скаргою).

Суд зазначає про те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є учасником провадження у даній справі та не є стороною у справі (про що неодноразово наголошувалось судом у вищевказаних ухвалах, заявником до скарги таких доказів (підтвердження процесуального статусу учасника провадження у справі) не додано.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що подання заявником ОСОБА_1 недооформленої скарги з вимогами, що є тотожними вимогам попередньо поданих та повернутих судом відповідними ухвалами скарг, є зловживанням процесуальними правами і полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Такі дії заявника призводять до перешкоджання завершенню ліквідаційної процедури у строки, передбачені Кодексом України з процедур банкрутства, перешкоджають іншим сторонам та учасникам провадження у справі в реалізації їх прав та інтересів.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України від 02 грудня 2010 року № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України від 10 січня 2011 року № 26976/06).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України саме на суд покладається обов`язок щодо керування ходом судового процесу, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вжиття заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання тотожних скарг та заяв, які були вже повернуті судом, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Водночас, системно-логічне тлумачення цієї норми дозволяє дійти висновку про те, що зазначений перелік не є вичерпним, а прийняття рішення щодо наявності у діях учасників процесу ознак зловживання правами належить до повноважень суду да здійснюється ним з урахуванням конкретних обставин справи, оцінки дій учасників процесу та інших осіб тощо.

Відповідно до частини 3 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Виходячи з вищенаведеного, суд вирішив, що, з урахуванням наведених обставин, наявні правові підстави для визнання поданої ОСОБА_1 скарги на дії ліквідатора зловживанням процесуальними правами та наявності правових підстав для її повернення заявнику.

Суд попереджає скаржника про неприпустимість зловживання процесуальними правами та можливість застосування такого засобу реагування суду як накладення штрафу.

Керуючись ст. 2, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 3 ст. 43, ст. ст. 226, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (вх. 28357 від 03.12.2020) на дії ліквідатора разом з доданими до неї матеріалами повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-258 ГПК України.

Суддя Усатий В.О.