ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020м. ДніпроСправа № 904/3096/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Уперєвої Д.В.

та представників:

від позивача - не з`явився,

від відповідача-1 - не з`явився,

від відповідача-2 - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто", м. Дніпро

відповідача-2: ОСОБА_1 , с. Чаплинка, Дніпропетровська область

про солідарне стягнення заборгованості у сумі 166 222,94 грн

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто", відповідача-2: ОСОБА_1 166 222,94 грн, з яких: 164 574,17 грн - заборгованість за кредитом; 1648,77 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором № б/н від 28.05.2015, забезпеченими за договором поруки № POR170 від 15.09.2015 (далі - договір поруки), укладеним із відповідачем-2 - ОСОБА_1 .

Зокрема, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто" звернулося до банку із заявою від 28.05.2015 про відкриття банківського рахунку та про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та відкриття рахунку (далі - Заява).

Відповідно до змісту даної заяви з її підписанням відповідач-1 погодився з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" (далі - Умови), в тому числі з Тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 28.05.2015 року (далі - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови цього договору.

Як зазначає позивач, відповідно до умов договору відповідачу-1 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

Відповідно до пункту 3.2.1.1.16. Умов при укладенні договорів і угод чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладення договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, смс-повідомлення чи інших).

Пунктом 3.2.1.1.3. Умов передбачено, що кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати відсотків та винагороди.

Проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну в паперовій або електронній інформації або в будь-якій іншій формі - "Угода") (п. 3.2.1.1.8. Умов).

Пункт 3.2.1.1.6. Умов встановлює, що ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту провадиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, смс-повідомлення або інших).

Відповідно до пункту 3.2.1.4. Умов за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

У випадку порушення Клієнтом, на якого поширюються дії п. 3.2.1.8 (Програма Кредитні канікули), будь-якого з грошових зобов`язань та при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення коштів, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг (п. 3.2.1.1.8), Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 56% річних від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється починаючи з дня, що йде за днем порушення зобов`язань. При цьому відсотки за користування кредитом і комісія не нараховуються та не сплачуються.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Пунктом 3.2.1.4.4. Умов визначено розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує Банку 1-го числа кожного місяця.

Згідно з пунктом 3.2.1.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом.

На порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526, 629,1054 Цивільного кодексу України відповідач-1 зобов`язання за укладеним із ним договором не виконав. Станом на 04.05.2020 відповідач-1 має заборгованість за кредитом у сумі 164 574,17 грн та 1648,77 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 05.08.2020, відповідач-1 зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів. На думку відповідача-1 надані позивачем виписки без копій платіжних документів на папері разом із результатом перевірки електронного документа не підтверджують надання кредитних коштів. При цьому відповідач-1 зазначив, що позивачем не доведено можливості підписання відповідачем-1 заяви від 28.05.2015 про відкриття поточного рахунку, надання кредитної лінії через систему інтернет-клієнт-банкінг, а також здійснення фактичного підключення відповідача-1 до системи дистанційного обслуговування та передачі останньому електронних ключів для оформлення ним розрахунково-касових документів.

З огляду на викладене відповідач-1 вважає, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору банківського обслуговування від 28.05.2015, який є підставою позову, що, в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання й повернення грошових коштів, а також сплати винагороди.

Крім того, відповідач-1 посилається на те, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач-1 ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, що надані позивачем в обґрунтування позовних вимог. Так, відповідач-1 вважає, що сторони не обумовили у письмовому вигляді сплату винагороди за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушенням термінів виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитним коштами, комісії та пені.

05.08.2020 відповідач-2 також подав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. При цьому зазначає, що за договором поруки обсяг його відповідальності визначений у сумі лише 10 000,00 грн. Передбачена договором згода відповідача-2 на збільшення основного зобов`язання не виключає застосування положень частини третьої статті 202 ЦК України щодо необхідності узгодження в належній формі з поручителем змін до основного зобов`язання. За таких обставин, як стверджує відповідач-2, він не може відповідати за зобов`язаннями відповідача-1, оскільки збільшення кредитного ліміту відповідачу-1 до 200000,00 грн з поручителем не погоджувалося.

Тому, посилаючись на статтю 559 Цивільного кодексу України та висновки КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 26.12.2018 у справі № 369/8360/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18, вважає, що договір поруки є припиненим.

Разом з тим відповідач-2 стверджує, що в самому договорі поруки не визначено основне зобов`язання, яке має забезпечувати порука, що є додатковою підставою відмови у позові.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 27.08.2020, позивач зауважує на тому, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі, надавши відповідачу-1 кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн. Тому на підставі укладеного з відповідачем-2 договору поруки №POR170 від 15.09.2015 стверджує про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором банківського обслуговування № б/н від 28.05.2015.

Крім того, позивач акцентує увагу суду на тому, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник. Також позивач зазначає, що як у кредитному договорі, так і в самому договорі поруки передбачені істотні умови, які були узгоджені та прийняті сторонами. При цьому позивач указує на те, що поручитель з Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлений, що підтверджено ним шляхом підписання договору поруки.

Після звернення позивача з позовом до суду ухвалою від 12.06.2020 господарський суд звернувся в порядку частини шостої статті 176 Господарського процесуального кодексу України до Чаплинської сільської ради із запитом про отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-2 - фізичної особи ОСОБА_1 .

30.06.2020 до суду поштовим засобом зв`язку надійшов лист із наданням інформації про те, що громадянка ОСОБА_1 не зареєстрована та не проживає за адресою, вказаною позивачем.

Ухвалою суду від 02.07.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання було призначено на 09.07.2020, після чого оголошувалася перерва до 27.08.2020.

Ухвалою від 27.08.2020 відповідно до статті 250 Господарського процесуального кодексу України судом вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.09.2020.

Ухвалою суду від 28.09.2020 підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті на 27.10.2020, після чого розгляд справи відкладався до 24.11.2020.

У судове засідання 24.11.2020 представники сторін не з`явилися.

25.08.2020 відповідачі звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їх участі та про відмову у позові.

26.10.2020 від позивача також надійшла заява, в якій він повідомляє про те, що підтримує позов у повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника.

За таких обставин неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У судовому засіданні 24.11.2020 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги, а саме: укладення договору банківського обслуговування, надання відповідачу-1 кредитних коштів, настання строку з повернення кредитних коштів та сплати комісії за користування кредитом, наявності підстав для відповідальності відповідача-2.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Між тим, у заявах позичальника про відкриття рахунку та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості з кредиту та комісії за користування кредитом, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.05.2015, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів Банку, які розміщені на сайті://privatbank.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Матеріали справи не містять доказів, до яких саме Тарифів та Умов приєднався відповідач-1, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Підпису відповідача-1 на долученому до позову позивачем Витягу немає. Не подано позивачем також і електронних доказів, які б підтверджували приєднання відповідача-1 саме до тієї редакції Умов та правил надання банківських послуг, паперова копія, яких долучена до позову.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин та без доказів про конкретні запропоновані відповідачу-1 Умови та правила банківських послуг, за відсутності у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як укладення позивачем із відповідачем-1 кредитного договору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц.

З урахуванням викладеного відсутні правові підстави стверджувати про узгодження між сторонами строку щодо повернення кредитних коштів.

Відповідно до частин першої та другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача-1 з вимогою про повернення кредитних коштів. Наявний у справі акт звірки до уваги судом не приймається, оскільки він не є вимогою про сплату та складений в односторонньому порядку позивачем без підпису відповідача-1. Докази надсилання цього акта на адресу останнього відсутні.

У зв`язку з цим визначальним є також і те, що належні та допустимі докази на підтвердження кредитування відповідача-1, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про заборгованість відповідача-1 у сумі, заявленій позивачем до стягнення, відсутні. Первинні документи щодо руху грошових коштів між сторонами позивач суду не надав. Долучений позивачем до позову розрахунок заборгованості, а також банківська виписка без відображення такого руху грошових коштів, а лише з інформацією про дати «виходу кредиту на прострочку» не можуть бути такими доказами (а.с. 39 - 43). Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо позовних вимог до відповідача-2 суд зазначає таке.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (відповідач-2) уклали договір поруки від 15.09.2015 № POR170 (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем-1 зобов`язань за угодами приєднання до:

розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Угода 1) зі сплати:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.1.4.1.2 Угоди 1 у розмірі 33% (тридцять три) річних;

- за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.1.4.1.3 Угоди 1 у розмірі 66% річних;

б) комісійної винагороди згідно з пунктом 3.2.1.1.17 Угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання ліміту відповідно до пункту 3.2.1.4.4 Угоди 1 першого числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 10 000,00 грн.

Якщо під час виконання Угоди 1 зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, останній при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень; додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні;

розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Угода 2) зі сплати:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.2.2 Угоди 2 - 36% річних;

- за період користування кредитом у разі прострочки згідно з пунктом 3.2.2.2 Угоди 2 - 56% річних;

б) винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені в Угоді 2;

в) кредиту в розмірі 10 000,00 грн.

Якщо під час виконання Угоди 2 зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, останній при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 2 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібно.

За змістом пунктів 1.2, 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 та Угодою 2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно з пунктом 1.2 поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. Поручитель з умовами Угоди 1 та Угоди 2 ознайомлений.

За пунктом 1.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1 та Угодою 2 боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 4.1 договору сторони домовилися, що порука припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем усіх зобов`язань за Угодою 1і/або Угодою 2 цей договір припиняє свою дію.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 Цивільного кодексу України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

За змістом статті 559 Цивільного кодексу України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 цього Кодексу договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом третім частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи частини першої статті 559 Цивільного кодексу України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом третім частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

За змістом частини першої статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 4.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач-2 як поручитель надав письмову згоду на збільшення кредитного ліміту відповідача-1 з 10000,00 грн до 200000 грн, а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності і про такі зміни повідомлений не був.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом третім частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18.

Тому, позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, задоволенню не підлягають.

Судовий збір у сумі 2 493,34 грн покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто", ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у сумі 166 222,94 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 493,34 грн за подання позову покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.12.2020.

Суддя І.І. Колісник