ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/946/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Монокарбуд"

про стягнення заборгованості в сумі 153731 грн 65 к.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монокарбуд" про стягнення заборгованості в сумі 153731 грн 65 к.

Ухвалою суду від 21.10.12 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк: у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для надання суду відзиву на позов, 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для надання суду заперечення, п`ять днів з дня отримання ухвали на подання суду відповідної обґрунтованої заяви (клопотання) у разі наявності у відповідача заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строк на подачу заяв по суті справи протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі; роз"яснено сторонам, що в разі ненадання відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зазначена ухвала направлена відповідачу у відповідності до вимог ГПК України рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг сформовано на запит суду №80 від 07.12.20): вул. Грушевського, 22А, м. Івано-Франківськ, 76018, однак ця ухвала повернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з відміткою пошти "адресат відсутній за даною адресою".

Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав відповідачу за належною адресою, не може вважатися поважною причиною невиконання вимог згаданої ухвали, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Крім того, за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 21.10.20 оприлюднено на веб-сторінці Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Суд констатує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Верховний Суд у справі № 916/3188/16 зазначив, що держава в особі судових органів має забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту. Заінтересовані особи, в свою чергу, повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Крім того, аналізуючи питання вручення судового рішення у розрізі отримання кореспонденції, неможливо оминути увагою і рішення Європейського суду з прав людини від 28 серпня 2018 року у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії». Так, Євросуд зазначив, що національні суди повідомляли заявника (фізичну особу - підприємця) про судові засідання відповідно до внутрішнього процесуального законодавства, зокрема, надсилали повідомлення на адресу реєстрації та фактичного перебування бізнесу. Більше того, інформація стосовно слухання справи була доступна на сайті суду. За таких обставин, на думку Євросуду, національні суди продемонстрували належну ретельність у питанні повідомлення заявника згідно з внутрішнім процесуальним законодавством для того, щоб заявник міг представити свою позицію, а тому порушення Конвенції немає.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі від 21.10.20 строк відзиву на позов не подав.

Згідно з ч. 1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, відтак, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178, ч.5 ст.252 ГПК України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Обставини справи, дослідження доказів.

23 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (скорочена назва: ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС», далі по тексту - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмежено відповідальністю «МОНОКАРБУД» (скорочена назва: ТОВ «МОНОКАРБУД», далі по тексту - Відповідач, Покупець) укладено договір №11835-09/2017 (далі по тексту - Договір), згідно з предметом якого Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцю запчастини, експлуатаційні матеріали (далі по тексту - Товар) та виконувати шиномонтажні послуги, а Покупець, у свою чергу, - в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати Товар та оплачувати його (пункт 1.1. Договору).

За умовами пунктів 1.2. та 1.3. Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальна кількість, ціна за одиницю Товару, що підлягає поставці за цим Договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару. Загальна сума договору складає суму ціни Товару, вказану в видаткових накладних протягом дії Договору.

Пунктом 2.3. Договору Сторони погодили, що Товар за домовленістю продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу Товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Згідно з пунктом 2.4. Договору, ціни Товару вважаються остаточно визначеними Сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії Товару.

Поставка Товару здійснюється за погодженням Сторін на умовах пункту 2.5. Договору: 1) ЕХW - склад Постачальника (Товар переходить у власність Покупця з моменту його передачі Покупцю на складі постачальника); 2) FСА - франко-перевізник (Товар переходить у власність покупця з моменту передачі Товару Постачальником перевізнику). Оплата послуг перевізника здійснюється Постачальником за рахунок Покупця.

Розділом 3 Договору Сторони визначили порядок розрахунків. Так, оплата згідно Договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При здійсненні оплати Покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання Договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру (пункт 3.1. Договору). Сторони домовились, що в разі прострочення платежу з боку Покупця постачальник має право припинити подальші відвантаження на його адресу до отримання повної оплати за відвантаженими, але не оплаченими в строк партіями Товару, а також перейти до роботи з Покупцем на умовах 100% попередньої оплати (пункт 3.2. Договору). В залежності від загальної суми щомісячних замовлень Покупця, Постачальник визначає суму товарного кредиту, на яку він може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. У разі перевищення суми товарного кредиту та не настання при цьому терміну оплати за відтермінуванням, Покупець має сплатити суму коштів, яка буде дорівнюватись сумі перевищення кредиту невідкладно (пункт 3.3. Договору).

За умовами пункту 4.2. Договору Покупець зобов`язаний прийняти Товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з розділами 2,3 даного Договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Договору в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу. На підставі статті 625 ЦК України Сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 відсотків річних від простроченої суми.

Згідно з пунктами 8.2. та 8.4. Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2017 року з можливістю його пролонгації, оскільки якщо протягом 1- го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, Договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Договір скріплений підписами уповноважених осіб та печатками обох Сторін.

На виконання умов Договору Позивачем відвантажено Відповідачу Товару на загальну суму 148 313,16 грн. за видатковими накладними:

від 23.07.2020 №S7, від 23.07.2020 №S, від 04.08.2020 №S 0, від 04.08.2020 №S4, від 04.08.2020 №S, від 04.08.2020 №S, від 04.08.2020 №S, від 04.08.2020 №S 9, від 04.08.2020 №S, від 05.08.2020 №S 5,від 06.08.2020 №S, від 06.08.2020 № S, від 06.08.2020 № S0, від 07.08.2020 №S, від 07.08.2020 №S, від 07.08.2020 №S8,від 10.08.2020 №S,

від 11.08.2020 № S, від 13.08.2020 № S,від 13.08.2020 №S3, від 19.08.2020 №S 2, від 20.08.2020 № S7, від 21.08.2020 №S, від 25.08.2020 №S0.

Разом із зазначеними вище видатковими накладними Відповідачу вручені рахунки на оплату отриманого Товару:

від 23.07.2020 № S2,

від 23.07.2020 №S8,

від 04.08.2020 №S,

від 04.08.2020 №S7,

від 04.08.2020 №S3,

від 04.08.2020 №S9,

від 04.08.2020 №S7,

від 04.08.2020 № S5,

від 04.08.2020 №S6,

від 05.08.2020 №S9,

від 06.08.2020 №S8,

від 06.08.2020 № S1,

від 06.08.2020 №S3,

від 07.08.2020№S0,

від 07.08.2020 №S6,

від 07.08.2020 №S,

від 10.08.2020 №S,

від 11.08.2020 № S7,

від 13.08.2020 №S,

від 13.08.2020 №S,

від 19.08.2020 №S6,

від 20.08.2020 №S7,

від 21.08.2020 №S 6

від 25.08.2020 N9 $.

Строк сплати за відвантажений Позивачем Товар визначено у видаткових накладних наступним чином:

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 23.07.2020 № $ - до 22.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 23.07.2020 № 1 - до 22.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № 0 - до 25.08.2020 року,

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № 4 - до 25.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № 6 - до 25.08.2020 року:

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № 0 - до 25.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № $ - до 25.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № $ - до 25.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 04.08.2020 № 5 - до 25.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 05.08.2020 № 5 - до 26.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 06.08.2020 № 0 - до 27.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 06.08.2020 № 8 - до 27.08.2020 року,

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 06.08.2020 № 0 - до 27.08.2020 року; за Товар, поставлений по видатковій накладній від 07.08.2020 N9 4 - до 28.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 07.08.2020 № 1 - до 28.08.2020 року

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 07.08.2020 № $ - до 28.08 2020 року:

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 10.08.2020 № 4 - до 31.08.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 11.08.2020 № 1 - до 01.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 13.08.2020 № 0 - до 03.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 13.08.2020 № 3 - до 03.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 19.08.2020 № 2 - до 09.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 20.08.2020 № 7 - до 10.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 21.08.2020 № 3 - до 11.09.2020 року;

за Товар, поставлений по видатковій накладній від 25.08.2020 № 40 - до 15.09.2020 року.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором не виконав, у повному обсязі оплату отриманого Товару не здійснив, відтак заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений Позивачем в рамках укладеного договору Товар становить 148313,16грн.

У зв"язку з порушенням прийнятих на себе договірних зобов"язань позивачем нараховано пеню в сумі 2 334,08 грн., 12-ти процентів річних у сумі 2342,85 грн. та втрат від інфляції в сумі 741,56 грн., що загалом становить 153731,65 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості на вищезазначену суму матеріали справи не містять.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Позивач і Відповідач уклали Договір поставки від 23.08.2017 № 11835-09/2017, яким визначили права та обов`язки Сторін, які є обов`язковими для них.

За своєю правовою природою відносини між сторонами у справі є такими, що випливають із договору поставки, відтак до них застосовуються відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина шоста статті 265 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно з статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок Покупця оплатити Товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на Товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Пунктом 2.3. Договору Сторони погодили, що Товар за домовленістю продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу Товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Судом встановлено, що у липні-серпні 2020 року Постачальником, відповідно до умов Договору, було продано Покупцю Товар з відтермінуванням строку його оплати, а Покупцем отримано цей Товар на загальну суму 148313,16 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Відтак, у Відповідача виник обов`язок щодо оплати отриманого Товару, а у Позивача, відповідно, виникло право вимоги такої оплати.

Проте Відповідач свого обов`язку щодо оплати Товару у визначений строк не виконав, чим порушив обов`язкові до виконання зобов`язання за Договором та спричинив виникнення перед Позивачем заборгованості у розмірі 148313,16 гривень.

Заборгованість Відповідача на вищезазначену суму обґрунтована та документально підтверджена.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у пункті 1 статті 193 ГК України.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Наведена норма встановлює види забезпечення виконання зобов`язання, а також можливість встановити інші види забезпечення виконання зобов`язання договором або законом, що узгоджується з положенням статті 627 ЦК України.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За правилами частини другої статті 20 ГК України захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій. Аналогічні правила визначені статтею 217 цього Кодексу та статтею 611 ЦК України.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а саме: суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно ч.1 ст.173 ГКУ господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто, в розумінні ст.173 та ст.230 ГКУ пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати не тільки в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), але й в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати інформацію тощо (негрошове зобов`язання).

В розумінні статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 ГК України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231 ГК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною другою статті 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься також у статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якою встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами договору дотримано вимоги ст.547 ЦКУ щодо письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання: так, в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу (пункт 5.2. Договору).

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити (повернути) грошові кошти, але неправомірно не сплачує (не повертає) їх, врегульовані статтею 625 ЦК України. У цьому разі боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17).

Пунктом 5.3. Договору за домовленістю Сторін розмір процентів річних визначений на рівні 12 (дванадцять) відсотків від простроченої суми.

Поряд з цим, слід наголосити, що стягнення штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

За порушення строку виконання зобов`язання за Договором позивачем нараховано 2334,08 грн.пені, 2342,85 грн. 12 % річних та 741,56 грн. втрат від інфляції. При цьому, розрахунок здійснено по кожній видатковій накладній окремо.

Згідно приписів ч.1ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи те, що судом встановлено факт прострочення грошового зобов`язання відповідачем, позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі визначеного у позовній заяві періоду, та встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірним.

Висновок суду.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено факт несплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару, відтак позовні вимоги документально підтверджені, обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з приписами ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 2310,00грн. Водночас, за подання даного позову слід було сплатити судовий збір у розмірі 2305,98 грн.

За змістом ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2305,98 грн. слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Щодо решти судового збору слід зазначити, що згідно з п.1ч.1ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на відсутність відповідного клопотання позивача, у суду відсутні правові підстави для вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, у свою чергу, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України).

Згідно частинами 1 - 3 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як визначено в ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.Правова позиція наведеного змісту міститься у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 р. у справі № 19/64/2012/5003, від 05 січня 2019 р. у справі № 906/194/18, від 19 лютого 2019 р. у справі № 917/1071/18.

Як визначено в ч. 1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд констатує, що у позовній заяві позивач зазначив розмір та надав докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, до позовної заяви позивач долучив копії договору про надання правової допомоги №5/10/2020-2ПД від 05.10.20 з додатковою угодою від 05.10.20, довіреності б/н від 05.10.20, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001709 від 08.11.19, опис надання послуг за договором від 12.10.20 та копії платіжних доручень №538, 539, 540, 541 від 13.10.20 на загальну суму 12000,00грн.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited" проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, зважаючи на надані заявником документи, які є належними та допустимими доказами з огляду на приписи статей 76, 77 ГПК України, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі, суд констатує, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00грн. відповідають встановленим критеріям, аргументовані позивачем та підлягають до стягнення з відповідача у відповідності до ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 55, 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.73-79, 86, 129, 233, 236,237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монокарбуд" про стягнення заборгованості в сумі 153731 грн 65 к.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОКАРБУД» (, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. М. Грушевського буд. 22А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (; місцезнаходження: 02222, м. Київ, вул. Закревського, 16), 153731 (сто п`ятдесят три тисячі сімсот тридцять одна) гривень 65 копійок, з яких: 148313,1(сто сорок вісім тисяч триста тринадцять гривень шістнадцять копійок) основного боргу, 2334,08(дві тисячі триста тридцять чотири гривні вісім копійок) пені, 2342,85(дві тисячі триста сорок дві гривні вісімдесят п"ять копійок) 12% річних , 741,56(сімсот сорок одну гривню п"ятдесят шість копійок) втрат від інфляції, 2305,98(дві тисячі триста п"ять гривень дев"яносто вісім копійок) судового збору та 12000,00(дванадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу доопомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2020

Суддя Матуляк П. Я.