ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1974/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "ФЕНІКС АГРО", м. Умань, Черкаська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ", м. Харків
про стягнення 283570,64 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "ФЕНІКС АГРО", м. Умань, Черкаська область звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 252678,50 грн. основного боргу, 3355,55 грн. 3% річних, 4355,52 грн. інфляціфних втрат та 23181,07 грн. пені за договором поставки № 78 від 09 січня 2019 року. Також просить покасти на відповідача витрати з судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2020 року позовну заяву Приватного підприємства "ФЕНІКС АГРО", м. Умань, Черакаська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ", м. Харків про стягнення 283570,64 грн. залишено без руху; надано позивачу строк 10 днів з дня закінчення події, яка повинна неминуче настати (закінчення карантину), шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви № 7893 від 18 червня 2020 року і доданих до неї документів та інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

06 липня 2020 року Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО" усунено недоліки шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви № 7893 від 18 червня 2020 року і доданих до неї документів та інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 16 липня 2020 року на 12:50 годин.

Протокольною ухвалою суду від 16 липня 2020 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 03 вересня 2020 року на 14:40 годин.

02 вересня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" подано клопотання (вхідний № 20075) про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 05 жовтня 2020 року; клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено та відкладено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 03 вересня 2020 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 22 вересня 2020 року на 14:40 годин.

Протокольною ухвалою суду від 22 вересня 2020 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 01 жовтня 2020 року на 15:20 годин.

01 жовтня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" подано клопотання (вхідний № 22746) про відкладення підготовчого засідання.

01 жовтня 2020 року через канцелярію суду, Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО" подано клопотання (вхідний № 22804) про приєднання доказів до матеріалів справи, яке суд задовольняє та долучає надані докази до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2020 року на 15 годин.

15 жовтня 2020 року через канцелярію суду, Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО" подано заяву (вхідний № 24021) про розгляд справи без участі представника позивача. яку суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

19 жовтня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" подано клопотання (вхідний № 24206) про відкладення розгляду справи, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено перерву до 16 листопада 2020 року до 12 годин.

16 листопада 2020 року через канцелярію суду, Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО" подано заяву (вхідний № 26705) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 16 листопада 2020 року, не було проведено у зв`язку з відсутністю судді Хотенця П.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 листопада 2020 року призначено проведення судового засідання на 09 грудня 2020 року на 11:40 годин.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у наданій раніше заяві просить у випадку неможливості провести судове засідання за участю представника позивача в режимі відеоконференції з технічних причин та за умови визнання неповажними причини неявки в судове засідання відповідача розглянути справу за відсутністю представника Приватного підприємства "ФЕНІКС АГРО" та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, про що свідчать долучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 січня 2019 року між Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" (відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки №78.

Згідно пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати: корма для тварин (надалі іменується "товар"), найменування, кількість, якість, умови оплати, строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого зазначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору поставка товару може здійснюватися як однією, так і декількома партіями. Під "партією товара" сторони розуміють кількість товару, на яку оформлена одна видаткова накладна та/або специфікаціях, рахунок-фактура.

На виконання пункту 1.1 договору, позивачем було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" прийнято товар на загальну суму 10865276,20 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме: ВН №РН-0000145 від 11 січня 2019 року, ВН №РН-0001090 від 08 лютого 2019 року, ВН №РН-0001303 від 16 лютого 2019 року, ВН №РН-0001306 від 16 лютого 2019 року, ВН №РН- 0001494 від 21 лютого 2019 року, ВН №РН-0001650 від 26 лютого 2019 року, ВН №РН-0001946 від 07 березня 2019 року, ВН №РН-0002116 від 14 березня 2019 року, ВН №РН-0002202 від 16 березня 2019 року, ВН №РН-0002300 від 19 березня 2019 року, ВН №РН-0002473 від 21 березня 2019 року, ВН №РН-0002392 від 22 березня 2019 року, ВН №РН-0002444 від 23 березня 2019 року, ВН №РН- 0002614 від 28 березня 2019 року, ВН №РН-0002752 від 01 квітня 2019 року, ВН №РН-0002800 від 02 квітня 2019 року, ВН №РН-0002801 від 02 квітня 2019 року, ВН №РН-0002795 від 02 квітня 2019 року, ВН №РН-0003143 від 11 квітня 2019 року, ВН №РН-0003298 від 12 квітня 2019 року, ВН №РН-0003486 від 21 квітня 2019 року, ВН №РН-0003992 від 04 травня 2019 року, ВН №РН- 0003995 від 04 травня 2019 року, ВН №РН-0004314 від 09 травня 2019 року, ВН №РН-0004562 від 15 травня 2019 року, ВН №РН-0004605 від 15 травня 2019 року, ВН №РН-0004814 від 17 травня 2019 року, ВН №РН-0004680 від 18 травня 2019 року, ВН №РН-0004698 від 19 травня 2019 року, ВН №РН-0004771 від 20 травня 2019 року, ВН №РН-0004985 від 24 травня 2019 року, ВН №РН- 0005115 від 28 травня 2019 року, ВН №РН-0005408 від 31 травня 2019 року, ВН №РН-0005409 від 31 травня 2019 року, ВН №РН-0011876 від 27 листопада 2019 року, ВН №РН-0012310 від 10 грудня 2019 року, ВН №РН-0012378 від 10 грудня 2019 року, ВН №РН-0012462 від 13 грудня 2019 року, ВН №РН-0012576 від 13 грудня 2019 року, ВН №РН-0012699 від 16 грудня 2019 року, ВН №РН- 0012743 від 18 грудня 2019 року, ВН №РН-0012894 від 21 грудня 2019 року, ВН №РН-0013169 від 24 грудня 2019 року, ВН №РН-0013190 від 27 грудня2019 року, ВН №РН-0013274 від 28 грудня2019 року.

Згідно пункту 4.2 договору оплата товару здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу в кількості банківських днів за домовленістю сторін з моменту поставки товару або 100% попередньої оплати до моменту вивантаження товару покупцеві в день прибуття транспорту постачальника в місце поставки.

Сторони також домовились в пункті 4.2.1 договору про те, що мають право узгодити інший строк та порядок оплати товару, який зазначається у відповідній специфікації до цього договору.

В рамках укладеного договору, сторони визначили інший строк ніж передбачений пунктомм4.2. договору, підписавши сімнадцять специфікацій, а саме: специфікація №1 від 10 січня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 7ми календарних днів із дати поставки; специфікація №2 від 30 січня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 7ми календарних днів із дати поставки; специфікація №3 від 15 лютого 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 7ми календарних днів із дати поставки; специфікація №4 від 25 лютого 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 7ми календарних днів із дати поставки; специфікація №5 від 25 лютого 2019 року, якою в пункті визначили строк оплати протягом 7ми календарних днів із дати поставки; специфікація №6 від 15 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №7 від 14 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №8 від 18 березня 2019 року, якою в пункті визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №9 від 22 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №10 від 26 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №11 від 20 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №12 від 26 березня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №13 від 03 квітня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №14 від 10 квітня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №15 від 11 квітня 2019 року, якою в пункті визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №16 від 19 квітня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 14ти календарних днів із дати поставки; специфікація №17 від 02 травня 2019 року, якою в пункті 3 визначили строк оплати протягом 30ти календарних днів із дати поставки.

Матеріали справи свідчать про те, що лише окремі поставки партій товару за договором узгоджувались сторонами у специфікаціях для надання відстрочки в оплаті відповідно до пункту 4.2.1.договору.

Враховуючи положення пунктів 4.2., 4.2.1. договору, пункту 3 кожної окремої специфікації в частині визначення строків оплати, дати поставок визначених у видаткових накладних, строк виконання зобов`язання відповідача по оплаті сплив 29 грудня 2019 року, - наступним днем після дати останньої поставки здійсненої Приватним підприємством "ФЕНІКС АГРО".

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" за отриманий від позивача товар за договором сплатив частково, здійснивши оплату на суму 10612597,70 грн., чим порушив право позивача на отримання оплати за договором.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" перед позивачем складає 252 678,50 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору поставки №78 від 09 січня 2019 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 252678,50 грн. основного боргу слід задовольнити.

Щодо стягнення із відповідача заявлених позивачем суми пені у розмірі 23181,07 грн. у відповідності до договору, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 8.2. договору в разі прострочення строків оплати поставленого товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перевірку розрахунку пені - 23181,07 грн. на суму боргу у відповідності до договору №78 від 09 січня 2019 року поставки за зазначений у розрахунку період та встановлено, що такі нарахування здійснені вірно, вони відповідають вимогам законодавства та є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3355,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4355,52 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаних сум 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3355,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4355,52 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визначеної позивачем суми витрат на професійну (правничу) допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Із запровадженням змін до ГПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено правову позицію про те, що вимога частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Станом на час прийняття рішення у цій справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16500,00 грн. Однак, як у позовній заяві так і у заяві, позивач зазначає про свій намір подати такі докази.

Суд звертає увагу, що з дати ухвалення рішення по даній справі, позивач має присічний строк на представлення документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат в розмірі 16500,00 грн., що зумовить застосування судом правого механізму охопленого пунктом 3 частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (ухвалення додаткового рішення).

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 4253,57 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФІДЛАЙФ" (61166, м. Харків, вул. Новгородська, буд. 11, ідентифікаційний код 40514620) на користь Приватного підприємства "ФЕНІКС АГРО" (20302, Черкаська область, м. Умань, вул. Гонти, 3, IBAN НОМЕР_1 , ЧГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", м. Черкаси, МФО 354347, ідентифікаційний код 36780586) 252678,50 грн. основного боргу, 3355,55 грн. 3% річних, 4355,52 грн. інфляціфних втрат, 23181,07 грн. пені та 4253,57 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17 5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "14" грудня 2020 р.

Суддя П.В. Хотенець