РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2020Справа № 910/14290/20

За позовомАкціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"
доФізичної особи-підприємця Позняк Миколи Миколайовича
простягнення 67 377,99 грн.
Суддя Зеленіна Н.І.
Без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Позняк Миколи Миколайовича про стягнення 67 377,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №19Azh5067-18 оренди нежитлового приміщення від 01.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/14290/20, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача відзиву на позовну заяву, жодних заяв чи клопотань через відділ діловодства суду не надходило; про розгляд даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим відправленням № 825, яке повернулось на адресу суду із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.08.2018 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Позняк Миколою Миколайовичем (далі - орендар, відповідач) було укладено договір №19Azh5067-18 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно, а саме: приміщення, яке знаходиться за адресою: Житомирська область, Чуднівський район, с. Дубище, вул. Леніна, 4а, площею 212 кв. метрів (далі - майно). Майно передається в оренду з метою використання в господарській діяльності орендаря.

Строк оренди майна вказаного в п. 1.1. даного Договору становить 5 місяців з моменту фактичної передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря ( п. 1.4. Договору)

Майно, визначене в п. 1.1 Договору, вважається фактично переданим після підписання Акту приймання-передачі сторонами. У разі припинення цього Договору орендар повертає майно орендодавцю в аналогічному порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим Договором (п.п. 2.1, 2.1 Договору).

Пунктами 2.3 - 2.5 Договору передбачено, що орендна плата за даним договором у місяці передачі орендарю та поверненню орендодавцю орендованого майна, розраховується відповідно до фактичного періоду оренди майна. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі. Обов`язок по складанню Акта приймання-передачі, яким приймається в оренду та повертається з оренди, майно визначене в п. 1.1 даного Договору, покладається.

Орендна плата за цим договором становить 10 238,59 грн. з урахуванням ПДВ в місяць. Орендна плата сплачується орендодавцю шляхом безготівкового перерахування орендарем коштів до 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди на підставі виставленого орендодавцем рахунку. Орендар додатково здійснює оплату за спожиту електроенергію на підставі рахунків виставлених орендодавцем.

Розмір орендної плати за майно може змінюватися шляхом взаємної згоди сторін і внесення відповідних змін до даного договору шляхом підписання Додаткової угоди до даного Договору (п.п. 3.1 - 3.4 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами цього Договору. Цей Договір укладено строком на 5 (п`ять) місяців, діє з "01" серпня 2018 року до "31" грудня 2018 включно (п. 10.1, 10.2 Договору).

Пунктом 10.4 Договору визначено, що зміни і доповнення до цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести до даного Договору, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду стороною, яка ініціювала такі зміни. Умови даного договору можуть бути змінені та доповнені за взаємною згодою сторін, шляхом підписання Додаткової угоди до даного Договору та є невід`ємною частиною даного Договору (п. 10.10 Договору).

Крім того, як вбачається, сторонами було укладено 01.08.2018 Додаткову угоду № 1 до Договору та внесено зміни до п. 1.1 Договору шляхом викладення в новій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно, а саме: приміщення, яке знаходиться за адресою: Житомирська область, Чуднівський район, с. Дубище, вул. Леніна, 4а, площею 42 кв. метрів та п. 3.1 Договору: орендна плата за цим договором становить 2 078,59 грн. з урахуванням ПДВ в місяць.

01.10.2018 сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору та внесено зміни до п. 1.1 Договору шляхом викладення в новій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно, а саме: приміщення, яке знаходиться за адресою: Житомирська область, Чуднівський район, с. Дубище, вул. Леніна, 4а, площею 71,6 кв. метрів та п. 3.1 Договору: орендна плата за цим договором становить 3 500 грн. з урахуванням ПДВ за місяць.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 2 передбачено, що дана угода набирає чинності з 01 жовтня 2018 року.

28.12.2018 сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору та внесено зміни до п. 10.2 Договору шляхом викладення в новій редакції: цей Договір укладено строком на 17 місяців, діє з "01" серпня 2018 року до "31" грудня 2019 року включно. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних 01.10.2018 сторонами на виконання Договору підписано Акт прийому-передачі нежитлового приміщення до Договору оренди, відповідно до якого орендар прийняв, а орендодавець передав нежитлове приміщення - будинок одноповерховий складу бази загальною площею 71,6 кв. метрів, яке знаходиться за адресою: вул. Леніна, буд 4а, с. Дубище, Чуднівський район, Житомирська область.

Для оплати орендної плати позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату № 60018810 від 27.08.2020 на суму 37 078 грн., рахунок на оплату № 60018811 від 27.08.2020 на суму 2 299,40 грн., які в свою чергу не підписані відповідачем, проте як зазначає позивач та підтверджено матеріалами справи були надіслані останньому поштою, а також рахунок на оплату № 80018902 від 31.08.2020 на суму 28 000 грн., копія якого міститься в матеріалах справи.

Спір у справі, за твердженнями позивача, виник у зв`язку з тим, що в порушення умов договору, майно, передане відповідачу у строкове платне користування згідно з Актом приймання-передачі в оренду від 01.08.2018 до 31.12.2019, у строк передбачений договором, відповідачем не повернуто та останній продовжує ним користуватися понад строк дії Договору, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість щодо сплати орендної плати.

Орендна плата за цим договором враховуючи внесені зміни Додатковою угодою № 2 становить 3 500 грн. з урахуванням ПДВ на місяць. Орендна плата сплачується орендодавцю шляхом безготівкового перерахування орендарем коштів до 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди на підставі виставленого орендодавцем рахунку. Орендар додатково здійснює оплату за спожиту електроенергію на підставі рахунків виставлених орендодавцем.

Проте, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплатив орендний платіж за оренду нерухомого майна, компенсацію витрат на передачу електроенергії на підставі виставлених позивачем рахунків на оплату внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, як вказує позивач у свої вимогах у сумі 65 078,59 грн., та 2 299,40 грн. відповідно.

У свою чергу в матеріалах справи містяться платіжні доручення на оплату орендної плати відповідачем, а саме: платіжне доручення № @2PL027857 від 03.10.2018 року на суму 2078,59 грн., платіжне доручення № @2PL775669 від 28.12. 2018 року на суму 3 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL775673 від 28.12. 2018 року на суму 3 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL057371 від 11.02.2019 року на суму 3 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL057388 від 11.02.2019 року на суму 3 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL961185 від 14.05.2019 року на суму 3 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL961202 від 14.05.2019 року на суму 305,49 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, ч. 4. ст. 284 Господарського кодексу України встановлено те, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи вищевикладене та доводи позивача, які не спростовані відповідачем, договір оренди пролонговано з 01 січня 2020 року на строк 17 місяців, тобто на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №19Azh5067-18 оренди нежитлового приміщення від 01.08.2018 на час прийняття рішення не погашена, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 67 377,99 грн. заборгованості є правомірною та підлягає задоволенню.

Крім того, відповідачем вказана заборгованість не спростована, жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 67 377,99 грн. з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач звертаючись до суду з вимогою про стягнення суми основної заборгованості, заявив клопотання про застосування частини десятої ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності. Натомість позивач просить зазначити у рішенні про нарахування і пені, і відсотків одночасно, що не відповідає положенням даної статті Кодексу. При цьому, вказаною процесуальною нормою права суду зазначати в рішенні про нарахування збитків від інфляції на суму основного боргу не встановлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача у названій частині, враховуючи також те, що суд позбавлений можливості виходити за межі повноважень та самостійно здійснювати розрахунок вищезазначених санкцій.

Зважаючи на те, що позиція позивача з даного приводу не є чіткою (просить зазначити у рішенні і про нарахування пені, і про нарахування відсотків), а вибір одного чи іншого виду нарахування не належить до повноважень суду при прийнятті рішення, вимоги (клопотання) позивача про зазначення в рішенні суду про нарахування трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до умов пункту 9.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 9.3 Договору за порушення строку оплати орендної плати, що передбачений у п. 3.2 Договору, орендар сплачує на користь орендодавця, крім суми заборгованості пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Позняк Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35, ) 67 377,99 (шістдесят сім тисяч триста сімдесят сім) грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна