РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2020Справа № 912/2617/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області (27100, Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Гагаріна, 7) в інтересах держави, в особі Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (27100, Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Покровська, 70)

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д)

про стягнення 1 683 619,72 грн

за участю представників:

від прокуратури: Греськів І.І.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Лопатнікова А.В.

У судовому засіданні 02.12.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 12.10.2016 по 01.11.2018 в сумі 1 683 619,72 грн , з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що відповідач в супереч вимогам чинного земельного законодавства, в період 01.10.2016 по 14.05.2019 здійснював використання земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, без оформлення належним чином права користування та його державної реєстрації, не сплачуючи орендну плату, у зв`язку з чим, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України прокурором заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою.

Порушення інтересів держави прокурор вбачає в тому, що згідно з положеннями Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Несплата до відповідного бюджету орендної плати за користування землею спричиняє шкоду економічним інтересам територіальної громади, що надає підстави для звернення прокурора до суду з відповідним позовом, оскільки захист порушених прав територіальної громади не здійснюється відповідним органом.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 20.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2617/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.10.2019, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

11.10.2019 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Відзив надійшов до суду без кваліфікованого електронного підпису. Разом з тим, відповідачем зазначено, що 11.10.2019 відзив направлено до суду поштою.

11.10.2019 Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" надано до суду заяву щодо порушення правил підсудності, відповідно до якої відповідач просить передати дану справу за підсудністю для розгляду до належного суду, а саме Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням юридичної особи АТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 15.10.2019 справа №912/2617/19 була направлена за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу №912/2617/19 передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.11.2019 прийнято справу №912/2617/19 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2019.

24.10.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій зазначається, що відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а позивачем втрачено належне йому майно, а саме кошти від орендної плати, а тому має місце факт безпідставного збереження орендної плати відповідачем за рахунок Новоукраїнської міської ради.

20.11.2019 до Господарського суду м. Києва надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких останній зазначає, що розмір нормативної грошової оцінки, від якої виходив позивач при здійсненні розрахунків недотриманих доходів за 2016 та 2018 роки, є не обґрунтовані та не доведені жодними доказами.

21.11.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь на відзив Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, в яких зазначається, що у зв`язку з користуванням земельною ділянкою до укладення договору оренди та несплатою коштів за користування землею, відповідач зберіг у себе грошові кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

25.11.2019 до Господарського суду м. Києва надійшов супровідний лист від Господарського суду Кіровоградської області з поштовим повідомленням.

25.11.2019 до Господарського суду м. Києва через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи розрахунку розміру безпідставного збереження коштів за період з 12.10.2016 по 01.11.2018 за користування земельною ділянкою без оформлення права користування та його державної реєстрації.

04.12.2019 до Господарського суду м. Києва через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника.

04.12.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив відкласти розгляд питання про зупинення провадження у справі до наступного судового засідання та відкласти підготовче засідання на 18.12.2019 для з`ясування обставин справи.

05.12.2019 до Господарського суду м. Києва через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення, з яких вбачається, що позивачем для здійснення розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за період з 12.10.2016 до 01.11.2018 використовував витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, які були видані відділом у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастр у Кіровоградській області.

18.12.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти підготовче засідання на 22.01.2020.

У судовому засіданні 22.01.2020 представник відповідача надав суду письмові заперечення щодо поданих доказів, з яких вбачається, що відповідач просить не приймати до розгляду подані позивачем докази, а саме: копії витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.11.2018 №347/0/209-18, № 346/0/209-18, № 345/0/209-18, лист Держгеокадастру "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель" від 04.01.2019 № 22-28-0,22-125/2-19, оскільки такі докази не подані у встановлений строк та відсутні обґрунтування позивача про неможливість подання доказів разом з позовною заявою.

Також представник відповідача надав усні пояснення щодо представництва прокуратури у даній справі та заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 провадження у справі №912/2617/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

09.06.2020 року відділ діловодства суду представником Прокуратури міста Києва було подано клопотання про поновлення провадження у справі №912/2617/19, у зв`язку з розглядом Великою палатою Верховного Суду 26.05.2020 року справи № 912/2385/18.

28.07.2020 через канцелярію суду надійшло повторне клопотання Прокуратури міста Києва про поновлення провадження у справі №912/2617/19, у додатках до якого міститься повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

26.05.2020 року Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу №912/2385/18, до розгляду якої було зупинено провадження у даній справі, тобто обставини, що викликали зупинення провадження у справі відпали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 провадження у справі № 912/2617/19 поновлено, підготовче засідання призначено на 09.09.2020.

03.09.2020 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки прокурором не обґрунтовано та не доведено належними доказами бездіяльність компетентного органу, в інтересах якої подано позов.

08.09.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника.

Підготовче засідання призначене на 09.09.2020 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Пукшин Л.Г. на навчанні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 підготовче засідання призначено на 30.09.2020.

У судовому засіданні 30.09.2020 представник відповідача підтримав клопотання про залишення позову без розгляду, представник прокуратури заперечував. Суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 21.10.2020 та надати час позивачу та прокуратурі подати письмові заперечення щодо клопотання відповідача.

19.10.2020 загальним відділом діловодства суд зареєстровані заперечення прокуратури на клопотання відповідача, відповідно до яких прокуратура просить відмовити у задоволенні такого клопотання.

27.10.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач зазначив, що дізнався про порушене право щодо несплати відповідачем орендної плати у 2018 році, коли почав працювати з відповідачем в частині укладення договору оренди та вирішення питання щодо сплати орендних коштів за користування земельною ділянкою в добровільному, досудовому порядку. В подальшому рішенням міської ради від 10.04.2019 № 1254 відповідачу як власнику нерухомого майна передано в оренду земельну ділянку (укладено договір). Однак відповідачем на даний час так і не сплачено грошові кошти у сумі 1 683 619,72 грн, що є предметом спору у справі № 912/2671/19. Також позивач зазначає, що самостійно позов не пред`являв, підстави представництва прокурором інтересів міської ради не оскаржується, позовні вимоги прокуратури підтримує у повному обсязі. Пояснення надійшов до суду без кваліфікованого електронного підпису. Разом з тим, вказані пояснення надійшли до суду поштою 27.10.2020.

У судовому засідання 21.10.2020 суд на місці ухвалив відмовити у задоволені клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті у судовому засіданні 18.11.2020.

17.11.2020 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю направити уповноваженого представника у судове засідання через захворювання адвоката Лопатнікової А.В.

У судовому засіданні 18.11.2020 судом розпочато розгляд справи по суті, заслухано пояснення представника прокуратури та відкладено розгляд справи на 02.12.2020.

У судовому засіданні 02.12.2020 суд заслухав представника відповідача, який проти позову заперечував.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявні клопотання позивача про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника останнього.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.ч. 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зроблено наступні правові висновки.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як вбачається із матеріалів справи, Новоукраїнською місцевою прокуратурою 17.12.2018 та 15.05.2019 направлялися запити до Новоукраїнсьої міської ради, при цьому у вказаних запитах прокуратура зазначала про виявлені порушення щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0006 площею 27,1505 га без правовстановлюючих документів для розміщення та обслуговування нерухомого майна, власником якого є АТ КБ «Приватбанк». 05.08.2019 Новоукраїнська місцева прокуратура направила на адресу Новоукраїнської міської ради повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо подання позову про стягнення з відповідача шкоди у вигляді недоотриманої орендної плати за землю, що є предметом даного спору, в судовому порядку.

Отже, позивачу було відомо про порушення інтересів держави, що являло собою неотримання коштів з орендної плати за землю, що не заперечується останнім, проте позивач протягом тривалого часу не вчиняв дій щодо подачі позову до суду про їх примусове стягнення з відповідача, що розцінюється судом як бездіяльність.

Відтак, суд констатує, що прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення з цим позовом до суду, оскільки через бездіяльність позивача інтереси держави могли залишитись не захищеними.

За доводами прокуратури, згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 60871259 від 07.06.2016, 04 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» права власності на об`єкт нерухомого майна за номером 40 - нафтобазу загальною площею 1736,6 кв. м., яка розташована по вул. Сосюри, 6 в с. Звірівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 63563896 від 15.07.2016, 12.07.2016 зареєстровано право власності за AT КБ «Приватбанк» на об`єкт нерухомого майна - приміщення гаража загальною площею 427 кв. м., яка розташована по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 63567257 від 15.07.2016, 12.07.2016 зареєстровано право власності за AT КБ «Приватбанк» на адміністративну будівлю загальною площею 596,4 кв. м., яка розташована по вул. Сосюри, 6 а в с. Звірівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Земельна ділянка за кадастровим номером загальною площею 27,1505 га, кадастровий номер :51:000:0006 за адресою: Кіровоградська область, с. Звірівка вул. Сосюри, 6а, відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33139703 від 04.02.2015 перебуває в комунальній власності територіальної громади Новоукраїнської міської ради.

Відтак, за твердженням прокуратури з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно до моменту укладення договору оренди, відповідач використовував для розміщення, експлуатації та обслуговування нежитлових будівель земельну ділянку загальною площею 27,1505 га, за кадастровим номером :51:000:0006 за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Звірівка, вул. Сосюри, 6а, яка перебуває у власності територіальної громади м. Новоукраїнка, за відсутності належним чином оформлених та зареєстрованих речових прав на землю, без внесення орендної плати.

Факт використання земельної ділянки під нежитловими будівлями підтверджується актом обстеження земельної ділянки №1 від 08.10.2018, складеним комісією Новоукраїнської міської ради, відповідно до якого земельна ділянка комунальної власності із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 27,1505 га використовується AT КБ «Приватбанк». Правовстановлюючі документи на землю відсутні. Земельна ділянка огороджена парканом та на ній розміщені об`єкти нерухомого майна.

Також прокуратура зазначає, що у зв`язку зі зміною власника нерухомого майна, 30.09.2016 між Новоукраїнською міською радою та ТОВ «Ассагай» укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки в с. Звірівка Новоукраїнського району по вул. Сосюри, 6-а площею 27,1505 га, укладеного 13.02.2016 №12939407. Припинення дії договору зареєстровано 06.10.2016.

А відтак, у зв`язку з набуттям (переходом) права власності на об`єкти нерухомості у відповідача виник обов`язок здійснити реєстрацію речового права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Крім цього, прокуратура зазначає, що Новоукраїнською міською радою на адресу AT КБ «Приватбанк» 15.06.2017 та 17.04.2018 направлялись листи щодо необхідності укладення договору оренди земельної ділянки по вул. Сосюра, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району. Проте, відповідач продовжував використання вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів в період 2016-2019 р.р. не вживаючи належних заходів до укладення договору оренди землі, його реєстрації та виконання в частині оплати. Договір оренди земельної ділянки між Новоукраїнською міською радою та AT КБ «Приватбанк» укладено у встановленому порядку лише в травні 2019 року.

А тому, за твердженням прокуратури, відповідачем в порушення ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 14.1.147 Податкового кодексу України ст. 21 Закону України «Про оренду землі» у період з 12.10.2016 по 01.11.2018 фактично здійснювалось використання земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, площею 27,1505 га, кадастровий номер :51:000:0006, яка належить до комунальної власності Новоукраїнської міської ради, оскільки договір оренди вказаної земельної ділянки укладений не був та орендна плата до місцевого бюджету не надходила. Як наслідок, місцевий бюджет Новоукраїнської міської ради упродовж 3 років недоотримував значних коштів у вигляді орендної плати за використання даної земельної ділянки, чим державі заподіяно значну шкоду.

За доводами прокуратури, відповідач зберіг у себе майно (кошти), у вигляді орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою, які підлягають стягненню з останнього на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.

Позивач у письмових пояснення, наданих суду, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вимог заперечував, зазначивши при цьому, що згідно з умовами договору іпотеки, серія та номер: реєстр № 2461, виданий 30.03.2016 року, видавник: Крючкова Т.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, на підставі ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", Банк став власником нежитлових будівель, загальною площею 2760,00 кв.м, які розташовані за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Звірівка, вулиця Сосюри, 6, 6а, 66.

Право власності підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.06.2016, від 15.07.2016, від 15.07.2016.

Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 27,1505 га, кадастровий номер :51:000:0006. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка, з кадастровим номером :51:000:0006 належить Новоукраїнській міській раді Кіровоградської області.

08.10.2018 на адресу відповідача надійшов лист-повідомлення від Новоукраїнської міської ради № 1227/02-28 про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки. До листа-повідомлення, було додано проект договору оренди земельної ділянки.

12.03.2019 AT КБ "ПРИВАТБАНК" листом №Е.18.0.0.0/4-57192 звернувся до Новоукраїнської міської ради з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Звірівка, вулиця Сосюри, 6а.

За результатами розгляду зазначеного клопотання, 10.05.2019 року Новоукраїнська міська рада винесла Рішенням № 1254 про надання AT КБ «ПРИВАТБАНК» в оренду, строком на 25 років, земельної ділянки, загальною площею 27.1505 га, кадастровий номер :51:000:0006 в с. Звірівка по вул. Сосюри 6а. Вказаним рішенням встановлено орендну плату за користування земельною ділянкою на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

22.04.2019 між Новоукраїнською міською радою та AT КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0006, яка знаходиться за адресою: Новоукраїнський р-н, с. Звірівка вул. Сосюри 6а. Цією ж датою, між сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди.

14.05.2019 AT КБ "ПРИВАТБАНК" зареєстрував право оренди земельної ділянки за адресою Новоукраїнський район, с. Звірівка, вул. Сосюри, 6а, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2019 року.

Відтак, на думку відповідача між сторонами у період з 15.07.2016 по 10.05.2019. тривали переговори, щодо надання в оренду земельної ділянки, з кадастровим номером № :51:000:0006, що закінчилися винесенням рішення та укладанням договору оренди, строком на 25 років.

За доводами відповідача в силу норм чинного законодавства, підставою для здійснення оплати за користування земельною ділянкою є укладений договір оренди, який зареєстрований відповідно до законодавства, а тому, як вважає відповідач, посилання позивача на те, що відповідач безпідставно зберіг у себе майно (кошти), у вигляді орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою у період до укладання-договору оренди є таким, що не відповідає дійсності та суперечить нормам чинного законодавства. Оскільки, як вважає відповідача, виходячи з приписів закону, у відповідача виникає обов`язок зі сплати орендних платежів, тільки після укладення договору оренди та державної реєстрації цих прав.

Також відповідач зазначає, що прокуратурою вказаний незрозумілий період, за який відповідач зберіг майно (кошти), зокрема з 01.10.2016 по 14.05.2019, що на думку відповідача, не відповідає дійсності, оскільки у цей час між сторонами тривали переговори, щодо надання земельної ділянки в оренду. Крім цього, відповідач зазначає, що у прохальній частині позовної заяви вказаний інший період а саме з 12.10.2016 по 01.11.2018.

З огляду на наведені обставини, відповідач просив суд відмовити у позові повністю.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокуратури підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до 377 ЦК України до особи, що набула право власності на житловий будинок (окрім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що були в попереднього землекористувача.

Як встановлено судом, що не заперечується відповідачем відповідно до договору іпотеки, серія та номер: реєстр № 2461, виданий 30.03.2016 року, на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку", відповідач набув права власності на нежитлові будівлі, загальною площею 2 760,00 кв.м., що розташовані за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Звірівка, вулиця Сосюри, 6, 6а, 66.

Право власності, зокрема підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.06.2016, від 15.07.2016, від 15.07.2016 .

Як вбачається із матеріалів справи, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 27,1505 га, кадастровий номер :51:000:0006, та відповідно до інформації з Державного земельного кадастру - земельна ділянка, з кадастровим номером :51:000:0006 належить Новоукраїнській міській раді Кіровоградської області.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами від 15.06.2017 року за вих. № 738/02-44, від 17.04.2018 року за вих. № 418/02-28, від 08.10.2018 року за вих. № 1227/02-28, від 02.11.2018 року № 1348/02-28 щодо врегулювання питання використання земельної ділянки на законодавчому рівні.

Відповідач в свою чергу звернувся до позивача з листом лише 12.03.2019 за вих. №Е.18.0.0.0/4-57192 з проханням про надання в оренду земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

Матеріалами справи також підтверджується, що 10 квітня 2019 року Новоукраїнською міською радою прийнято рішення № 1254 «Про передачу в оренду земельної ділянки», відповідно до п. 1 якого вирішено передати АТ КБ «Приватбанк» (власнику нерухомого майна) в оренду земельну ділянку за рахунок земель запасу комунальної власності строком на 25 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (КВЦПЗ -11.02), категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, загальною площею 27,1505 га вид угідь - землі під промисловою забудовою (011 00), кадастровий номер :51:000:0006 в с. Звірівка по вул. Сосюри, 6а Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В подальшому 22.04.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0006, яка знаходиться за адресою: Новоукраїнський р-н, с. Звірівка вул. Сосюри 6а.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2019 14.05.2019 AT КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстрував право оренди земельної ділянки за адресою Новоукраїнський район, с. Звірівка, вул. Сосюри, 6а.

Відтак, суд приходить до висновку, що прокуратурою та позивачем документально доведено використання відповідачем земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, площею 27,1505 га, за кадастровим номером :51:000:0006, яка належить до комунальної власності Новоукраїнської міської ради, без правовстановлюючих документів у період з моменту набуття права власності на нерухоме майно до моменту укладення договору оренди.

Також суд зазначає, що позивачем долучено до матеріалів справи витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, площею 27,1505 га, за кадастровим номером :51:000:0006, які сформовані Відділом у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 02.11.2018 року за № 345/0/209-18, № 346/0/209-18, 347/0/209-18, відповідно до яких грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 01.01.2016 складає 25 936 594,80 грн, станом на 01.01.2017 р. складає 27 492 790,49 грн та станом на 01.01.2018 - 27 492 790,49 грн.

Відповідачем не надано суду доказів оскарження дій Відділу у Новоукраїнському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (його посадових осіб) щодо порядку проведення вказаних вище розрахунків нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122,123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Яв встановлено вище, у 2016 році відповідач зареєстрував за собою право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 2760,00 кв.м, які розташовані за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Звірівка, вулиця Сосюри, 6, 6а, 66, що розташовані на земельній ділянці площею 27,1505 га, за кадастровим номер :51:000:0006, яка належить Новоукраїнській міській раді Кіровоградської області.

Також судом встановлено, що договір оренди вказаної земельної ділянки укладено відповідачем 14.05.2019.

Відповідачем не надано суду доказів, що у період 2016-2018 роках останнім вчинялися дії направленні на укладення договору оренди земельної ділянки.

Крім цього, в матеріалах справи наявний акт обстеження земельної ділянки №1 від 08.10.2018, складеним комісією Новоукраїнської міської ради, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка комунальної власності із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 27,1505 га використовується AT КБ «Приватбанк», територія огороджена парканом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем здійснювалося використання земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, площею 27,1505 га, за кадастровим номером :51:000:0006, яка належить до комунальної власності Новоукраїнської міської ради, без правовстановлюючих документів у період з моменту набуття права власності на нерухоме майно (липень 2016) до укладення договору оренди земельної ділянки (травень 2019). Проте, судом встановлено, що прокуратурою заявлено вимоги про стягнення безпідставно збережені кошти у межах строку позовної давності за період з 12.10.2016 по 01.11.2018 у розмірі 1 683 619,72 грн.

Пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України унормовано, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

У той же час відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

При цьому, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

За таких обставин суд вважає, що до спірних правовідносин за період з 12.10.2016 по 01.11.2018 підлягають застосуванню норми матеріального права, які регулюють кондиційні правовідносини.

З огляду на викладене відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Тому з метою встановлення умов, за яких настають кондиційні зобов`язання суд зазначає, що відповідач не був власником або постійним користувачем земельної ділянки за кадастровий номер :51:000:0006 в період з 12.10.2016 по 01.11.2018, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а єдиною формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У свою чергу п.14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

При цьому, у відповідності до п.14.1.136 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктами 1-4 статті 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно п.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею (з 12.10.2016 по 01.11.2018) зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

При цьому, згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України "Про оцінку земель").

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

Згідно з частинами 1-4 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до інформації, яка міститься у витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Сосюри, 6-а в с. Звірівка Новоукраїнського району, площею 27,1505 га, за кадастровим номером :51:000:0006, що сформовані Відділом у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 02.11.2018 року за № 345/0/209-18, № 346/0/209-18, 347/0/209-18, грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 01.01.2016 складає 25 936 594,80 грн, станом на 01.01.2017 р. складає 27 492 790,49 грн та станом на 01.01.2018 - 27 492 790,49 грн.

Також в матеріалах справи наявний лист Державно служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр від 04.01.202019 за № 22-28-0.22-125/2-19 «про індексацію нормативно грошової оцінки земель», у якому зазначено, що коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення за 2017, 2018 - становить 1,0.

В той же час, відповідач набувши у власність об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером :51:000:0006 площею 27,1505 га та приступивши до їх використання будь-яких заходів до оформлення використання земельної ділянки не вжив і кошти за її використання до місцевого бюджету не сплачував за спірний період.

У позовній заяві та у долучених до матеріалів справи заявах прокуратурою та позивачем надано розрахунок позовних вимог, зокрема, за період з 12.10.2016 по 01.11.2018 підлягають стягненню кошти у розмірі 1 683 619,72 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави, в особі Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (27100, Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Покровська, буд. 70; ідентифікаційний код 04055127) безпідставно збережені кошти у розмірі 1 683 619 (один мільйон шістсот вісімдесят три тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 72 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, буд. 4; ідентифікаційний код 02910025) судовий збір у розмірі 25 254 (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн 30 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.12.2020.

Суддя Л. Г. Пукшин