РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2020Справа № 910/8366/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»

2. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 13831301,81 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Тітов І.С.;

від відповідача: Андишула А.М.;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» з вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 13831301,81 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №475/01 від 30.07.2019 та норм Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом не у повному обсязі оплатив у встановлені строки придбану у квітні 2020 року електричну енергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13831301,81 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у відповідача оригінали або належним чином засвідчені копії оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів квітня 2020 року; оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 відкрито провадження у справі №910/8366/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2020; встановлено учасником справи строки для подання заяв по суті справи; задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

01.07.2020 від відповідача надійшло повідомлення про неможливість подати до суду витребувані докази.

09.07.2020 відповідачем подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/8366/20.

10.07.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що розрахунок суми, заявленої до стягнення, за перші 10 та 20 днів квітня 2020 року всупереч п. 10.1 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом не підтверджені даними АКО, підписаними КЕП, та суперечать інформації щодо обсягів придбаної електричної енергії, яка погоджена сторонами в Акті приймання-передачі за квітень 2020 року.

Крім того, у поданому відзиві відповідач вказав на неможливість виконання зобов`язань перед позивачем, оскільки в даному випадку спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення виробництва електричної енергії з альтернативних джерел покладено як на відповідача, так і на Приватну акціонерну компанію НЕК «Укренерго». Оскільки остання не здійснює своєчасних розрахунків з відповідачем, це виключає фактичну можливість здійснення ним розрахунків з позивачем.

Також, відповідач заперечив щодо розміру адвокатських витрат, заявлених до стягнення позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 заяву Державного підприємства «Гарантований покупець» про відвід судді Спичака О.М. передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу вказану заяву передано на розгляд судді Полякової К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 (суддя Полякова К.В.) відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/8366/20.

22.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 22.07.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 26.08.2020.

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

25.08.2020 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.08.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 16.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

15.09.2020 до Господарського суду міста Києва від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Підготовче засідання, призначене на 16.09.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 підготовче засідання у справі №910/8366/20 призначено на 07.10.2020.

21.09.2020 до Господарського суду міста Києва третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

06.10.2020 відповідачем подані письмові пояснення на пояснення третіх осіб.

07.10.2020 відповідачем подано заяву про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача - усіх виробників електричої енергії за «зеленим» тарифом.

Також, 07.10.2020 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/13417/20.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 судом було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що розгляд Окружним адміністративним судом справи № 640/13417/20 жодним чином не перешкоджає розгляду справи № 910/8366/20, наявності будь-яких обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи і встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідачем не наведено.

Крім того, у підготовчому засіданні 07.10.2020 судом було розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача, а саме: усіх виробників електричої енергії за «зеленим» тарифом, та вирішено відмовити у його задоволенні, з огляду на відсутність обставин, з якими процесуальний закон пов`язує залучення третіх осіб.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.11.2020.

У судовому засіданні 06.11.2020 відповідачем подано заяву про необхідність застосування спеціального законодавства та додаткові письмові пояснення.

У судовому засіданні 06.11.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 01.12.2020.

16.11.2020 позивачем подані письмові пояснення по справі та клопотання про приєднання додаткових доказів до справи.

Представник позивача у судовому засіданні 01.12.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.12.2020 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи 1 у судове засідання 01.12.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду була отримана третьою особою 1 16.11.2020 (за ідентифікатором пошуку 245).

Представник третьої особи 2 у судове засідання 01.12.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду була отримана третьою особою 2 13.11.2020 (за ідентифікатором пошуку 253).

У судовому засіданні 01.12.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2019 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (виробник за «зеленим» тарифом) укладено Договір №475/01, відповідно до умов якого виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641.

Відповідно до п. 2.3 Договору №475/01 від 30.07.2019 виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючи одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Згідно з п. 2.5 Договору №475/01 від 30.07.2019 вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Відповідно до п. 3.1 Договору №475/01 від 30.07.2019 обсяг фактичного проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 1 Порядку.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом з урахуванням ПДВ (п. 3.2 Договору №475/01 від 30.07.2019).

Згідно з п. 3.3 Договору №475/01 від 30.07.2019 оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №475/01 від 30.07.2019 та норм Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом не у повному обсязі оплатив у встановлені строки придбану у квітні 2020 року електричну енергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13831301,81 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що розрахунок суми, заявленої до стягнення, за перші 10 та 20 днів квітня 2020 року всупереч п. 10.1 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом не підтверджені даними АКО, підписаними КЕП, та суперечать інформації щодо обсягів придбаної електричної енергії, яка погоджена сторонами в Акті приймання-передачі за квітень 2020 року.

Крім того, у поданому відзиві відповідач вказав на неможливість виконання зобов`язань перед позивачем, оскільки в даному випадку спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення виробництва електричної енергії з альтернативних джерел покладено як на відповідача, так і на Приватну акціонерну компанію НЕК «Укренерго». Оскільки остання не здійснює своєчасних розрахунків з відповідачем, це виключає фактичну можливість здійснення ним розрахунків з позивачем.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №475/01 від 30.07.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

У ч. 3 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» зазначено, що відповідний двосторонній договір має встановлювати: 1) предмет договору; 2) ціну електричної енергії та/або порядок її розрахунку (формування); 3) обсяг електричної енергії та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; 4) строки та порядок постачання електричної енергії; 5) порядок повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за укладеним двостороннім договором; 6) порядок та форму розрахунків; 7) строки та порядок оформлення актів приймання-передачі обсягів купівлі-продажу електричної енергії; 8) права, обов`язки та відповідальність сторін; 9) строк дії договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який має намір виробляти електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого Регулятором після проведення консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства, на строк дії «зеленого» тарифу, встановленого Законом України «Про альтернативні джерела енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець електричної енергії (далі - гарантований покупець) - суб`єкт господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, а також у виробників за аукціонною ціною та виконувати інші функції, визначені законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» «зелений» тариф - спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об`єктах електроенергетики, зокрема на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями);

Відповідно до п. 1.3 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом виробник за «зеленим» тарифом - суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво електричної енергії із використанням альтернативних джерел енергії та продаж електричної енергії гарантованому покупцю за «зеленим» тарифом відповідно до укладеного між ними договору.

Як зазначено у ч. 2 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівля-продаж такої електричної енергії за «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено «зелений» тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії «зеленого» тарифу.

Згідно з главою 7 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом адміністратор комерційного обліку на другий робочий день після розрахункового дня надає гарантованому покупцю сертифіковані дані комерційного обліку електричної енергії про погодинні обсяги відпуску та споживання електричної енергії кожною генеруючою одиницею виробників за «зеленим» тарифом, у яких гарантований покупець купує електричну енергію. Обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг відбору генеруючими одиницями виробників за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці виробників за «зеленим» тарифом, у кожному розрахунковому місяці визначається на основі даних, що надаються гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку. При цьому обсяг відпуску електричної енергії за розрахунковий місяць визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Відповідно до п. 8.3. глави 8 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом фактичний обсяг відпущеної/відібраної виробником за «зеленим» тарифом електричної енергії визначається в кожному розрахунковому періоді, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У п. 8.4 глави 8 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом зазначено, що у кожному розрахунковому місяці обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці виробника за «зеленим» тарифом, визначаються за алгоритмом:

1) на основі даних, що надаються гарантованому покупцю відповідно до пункту 8.3 цієї глави, визначається значення сальдо перетоків електричної енергії для генеруючої одиниці виробника за «зеленим» тарифом за розрахунковий місяць;

2) якщо сальдо перетоків електричної енергії має додатне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за «зеленим» тарифом та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії, а обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці, за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю;

3) якщо сальдо перетоків електричної енергії має від`ємне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за «зеленим» тарифом, та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю, а обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці виробника за «зеленим» тарифом, за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії.

Судом встановлено, що у квітні 2020 року відповідач придбав у позивача на умовах Договору №475/01 від 30.07.2019 електричну енергію на суму 14618970,52 грн (обсяг електричної енергії становить 3474156,00 кВт*год), що підтверджується актом купівлі-продажу за квітень 2020 року від 30.04.2020, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» та Державного підприємства «Гарантований покупець» (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до відповіді на відзив інформацію АКО (адміністратора комерційного обліку електричної енергії), яким є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго» (лист вих. №01/24570 від 08.07.2020), відповідно до якої вказано, що до 10 числа квітня 2020 року відповідачем було придбано 1603468 кВт*год електричної енергії, до числа квітня 2020 року - 2678096 кВт*год електричної енергії, загалом у квітні 2020 року - 3474156 кВт*год електричної енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

У п. 10.1 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом зазначено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п. 10.4 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

При цьому, судом враховано, що Додатковою угодою №1383/01/20 до Договору №475/01 від 30.07.2019 сторони виклали ст.ст. 1-7 договору у новій редакції.

Зокрема, як вбачається з п. 2.4 договору (в редакції додаткової угоди) продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.

Відповідно до п. 3.3 договору (в редакції додаткової угоди) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

У п. 6 додаткової угоди зазначено, що вона набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

Отже, з огляду на те, що вказаною додатковою угодою не було змінено строки виконання відповідачем зобов`язання з оплати (так як позивач є виробником за «зеленим» тарифом), в будь-якому випадку остаточні розрахунки за придбану у позивача на умовах Договору №475/01 від 30.07.2019 електричну енергію відповідач здійснює протягом двох робочих днів після затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (відповідно до Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим»).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2020 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято Постанову №995, якою затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державним підприємством «Гарантований покупець» у квітні 2020 року, на рівні ,48 грн (без ПДВ).

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточні розрахунки з позивачем за придбану у квітні 2020 року електричну енергію у строк до 29.05.2020 включно.

Судом встановлено, що 16.04.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 372243,01 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2020 року) та 24.04.2020 - грошові кошти у розмірі 415425,70 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2020 року), що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Таким чином, оскільки у квітні 2020 року відповідачем було придбано у позивача електричну енергію на умовах Договору №475/01 від 30.07.2019 на загальну суму 14618970,52 грн, тоді як відповідачем було здійснено оплату за електричну енергію у загальному розмірі 787668,71 грн, у відповідача виникла заборгованість у сумі 13831301,81 грн.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 13831301,81 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідач вказує на те, що розрахунок заявленої до стягнення суми, долучений позивачем до позовної заяви, є необґрунтованим.

Однак, суд зазначає, що розрахунок позовних вимог, який надає сторона на підтвердження своїх вимог або заперечень, досліджується судом на відповідність його наявним в матеріалах справи належним та допустимим доказам.

Зважаючи на встановлені судом обставини (підтверджені доказами) стосовно того, що:

1) у квітні 2020 року відповідачем було придбано у позивача електричну енергію на суму 14618970,52 грн (що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 30.04.2020 та не заперечується відповідачем),

2) виникнення у відповідача обов`язку у повному обсязі (кінцевий розрахунок) оплатити вартість придбаної електричної енергії у квітні 2020 року у строк до 29.05.2020 включно (оскільки остаточні розрахунки за придбану електричну енергію відповідач здійснює протягом двох робочих днів після затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці),

3) здійснені відповідачем оплати у сумі 787668,71 грн,

поданий позивачем розрахунок до позовної заяви жодним чином не впливає на правильність вирішення спору у даній справі, в тому числі не мають значення відомості, вказані позивачем у розрахунку (зокрема, щодо суми грошових коштів, яка, на думку позивача, підлягала сплаті відповідачем 10.04.2020 та 20.04.2020), оскільки в будь-якому випадку кінцевий розрахунок відповідач повинен був здійснити до 29.05.2020 включно, сплативши саме ту суму грошових коштів, яка визнана ним в акті приймання-передачі за квітень 2020 року та є обґрунтованою.

Крім того, штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати проміжних платежів (як і вцілому) позивачем до стягнення з відповідача не заявлено.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач також посилався на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання.

Проте суд зазначає, що Договором №475/01 від 30.07.2019 саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого Постановою НКЕКП від 26.04.2019 № 641.

Саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника без підтвердження цього належними доказами, яких відповідачем надано не було, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за «зеленим тарифом».

Судом також відхиляються твердження відповідача про те, що виконання грошових зобов`язань відповідача перед позивачем повинно здійснюватися протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Так, відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії» від 21.07.2020, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості державного підприємства «Гарантований покупець» перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Таким, чином, наразі відсутній будь-який нормативних акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань Державного підприємства «Гарантований покупець» перед позивачем, ніж передбачено Договором №475/01 від 30.07.2019.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» за Договором №475/01 від 30.07.2019 у сумі 13831301,81 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» заборгованості у розмірі 13831301,81 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У позовній заяві позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у сумі 25000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом встановлено, що 03.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (клієнт) та Фізичною особою-підприємцем Тітовим І.С. (адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором з метою захисту порушених прав та законних інтересів ТОВ «Біогазенерго» Державним підприємством «Гарантований покупець» на стадії досудового врегулювання спору а також в місцевому та апеляційному господарському суді, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору адвокат, на підставі звернення клієнта, при наданні правової допомоги:

- забезпечує захист прав, свобод і законних інтересів клієнта;

- узагальнює та аналізує практику розгляду судових та інших справ;

- надає консультації, висновки з правових питань, що виникають у клієнта;

- складає заяви, скарги, інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- представляє інтереси клієнта в судових органах усіх рівнів (в справах про адміністративні правопорушення, в кримінальних, цивільних, господарських справах/провадженнях, у справах адміністративного судочинства), в органах прокуратури, податкових органах, поліції, в органах державної та виконавчої влади, місцевого самоврядування, в установах, організаціях, на підприємствах всіх форм власності, перед фізичними та юридичними особами;

- збирає відомості про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням Договору;

- виконує інші дії передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 4.1 Договору за надання правової допомоги за договором клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі, що передбачається Додатком № 1 до Договору. Гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової/правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 4.2 Договору при визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання договору, ступінь складності правових питань, що стосуються договору, ціна позову, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення з точки зору інтересів клієнта, особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання договору та інше.

У п. 4.3 Договору зазначено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.

Клієнт за усною домовленістю сторін сплачує гонорар або у день підписання цього договору або за фактом підписання сторонами актів надання послуг в тому числі проміжних (п. 4.5 Договору).

Відповідно до п. 4.9 Договору факт надання правової допомоги підтверджується актом наданих послуг.

Додатком №1 до Договору сторони погодили, що клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 4000,00 грн за 1 годину роботи. Кількість витраченого адвокатом часу підтверджується підписаним з обох сторін детальним описом наданих юридичних послуг.

З детального опису наданих адвокатом юридичних послуг (підписаний позивачем та адвокатом) вбачається, що 03.06.2020 адвокатом були надані послуги з попередньої усної юридичної консультації з посиланням на норми матеріального, процесуального права - 1 година - 4000,00 грн;

03.06.2020 - вивчення договору, додатків, первинних бухгалтерських документів (акту купівлі-продажу електричної енергії за квітень 2020 року), банківських виписок - 1 година - 4000,00 грн;

04.06.2020 - підготовка позовної заяви, додатків до позовної заяви з обгрунтуванням позовних вимог з посиланням на норми матеріального та процесуального права - 2 години - 8000,00 грн;

05.06.2020 - підготовка клопотання про витребування доказів - 1 година - 4000,00 грн;

16.07.2020 - вивчення відзиву - 1 година - 4000,00 грн;

17.07.2020 - підготовка відповіді на відзив - 1 година - 4000,00 грн.

Разом - 28000,00 грн.

Вказані види послуг, наданих адвокатом, а також їх вартість є аналогічними тим, які вказані адвокатом у звіті про надані послуги, який долучено до відповіді на відзив.

Крім того, судом встановлено, що 17.07.2020 між сторонами було складено Акт №1 наданих послуг (проміжний), в якому вказано, що загальна вартість послуг, які були надані адвокатом за Договором про надання правової допомоги від 03.06.2020, становить 28000,00 грн.

Як вбачається з платіжних доручень, долучених до відповіді на відзив, 26.06.2020 позивачем було сплачено на користь адвоката (ФОП Тітова І.С.) грошові кошти у розмірі 8500,00 грн (призначення платежу - часткова оплата за договором про надання правової допомоги від 03.06.2020, захист інтересів перед Державним підприємством «Гарантований покупець» за квітень) та 01.07.2020 - грошові кошти у розмірі 17100,00 грн (призначення платежу - часткова оплата за договором про надання правової допомоги від 03.06.2020, захист інтересів перед Державним підприємством «Гарантований покупець» за квітень).

Таким чином, загальний розмір сплачених позивачем на користь адвоката грошових коштів в якості оплати за отриману правову допомогу становить 25600,00 грн.

Заперечуючи щодо стягнення адвокатських витрат, відповідач у заявах по суті справи вказав на те, що визначений адвокатом розмір адвокатських витрат є завищеним, неспівмірним з даною справою, а позивачем до позовної заяви не долучено детального розрахунку таких витрат.

Крім того, відповідач зазначив, що на початку березня 2020 року позивачем за представництва даного адвоката був пред`явлений аналогічний позов (за Договором №475/01 від 30.07.2019) про стягнення заборгованості за березень 2020 року; зміст позовів є тотожним; адвокат ознайомлений з обставинами, які входять до предмета доказування.

При цьому, відповідач зазначив, що як вбачається з сайту юристи-адвокати.лог.укр середня вартість адвокатських послуг є значно нижчою (відповідно до переліку, викладеного відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Оцінивши заперечення, викладені позивачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Таким чином, відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (у випадку неподання попереднього розрахунку) є правом, а не обов`язком суду.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/16223/18.

При цьому, інформація, викладена на сайті юристи-адвокати.лог.укр щодо вартості адвокатських послуг є орієнтовною, зокрема, зазначено, що складання позовної заяви - від 500,00 грн, консультації в усній формі - від 200,00 грн/1 година, представництво у суді - від 600,00 грн.

Тобто, вказана вартість послуг є початковою, та, очевидно, залежить (збільшується) від складності справи, обсягу доказів, поведінки іншої сторони у справі, досвіду адвоката, тощо.

Що стосується доводів відповідача про те, що даний адвокат вже представляв інтереси позивача в аналогічному спорі та ознайомлений з документами, на підставі яких викладені вимоги, суд визнає їх обґрунтованими.

Зокрема, судом встановлено, що у березні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором №475/01 від 30.07.2019 з оплати електроенергії за період з листопада 2019 по лютий 2020 року (справа №910/3232/20).

Позовна заява у справі №910/3232/20 була підписана адвокатом Тітовим І.С., який представляє інтереси позивача і в даній справі.

Крім того, у травні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Договором №475/01 від 30.07.2019 за березень 2020 року (справа №910/7256/20).

Як вбачається з «Діловодства спеціалізованого суду» представником позивача у всіх судових засіданнях у справі №910/7256/20 є Тітов І.С.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача відносно того, що адвокат Тітов І.С. вже був ознайомлений як з характером спірних правовідносин, так і з обставинами, що входять до предмета доказування у спорі про стягнення заборгованості за Договором №475/01 від 30.07.2019.

Враховуючи викладені обставини, керуючись ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку зменшити розмір витрат на правову допомогу адвоката, що підлягають стягненню з відповідача, до 14000,00 грн.

Як зазначено у ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код: 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код: 33593431) грошові кошти у розмірі 13831301 (тринадцять мільйонів вісімсот тридцять одна тисяча триста одна) грн 81 коп, судовий збір у розмірі 207469 (двісті сім тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн 53 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 10.12.2020.

Суддя О.М. Спичак