РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2020Справа № 910/18677/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Конкорд Факторинг»

до Державного підприємства «Вугілля України»

про стягнення 2 261 002 887,21 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАИВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №06-В/13/31/КЛ-КБ від 28.02.2013 в розмірі 29 127 767,12 дол. США та 1 582 581 509,47 грн., з яких: 29 127 767,12 дол. США - проценти по кредитному договору за період з 04.08.2014 по 23.12.2019 року, 1 136 395 942,54 грн. - пеня за прострочення повернення тіла кредиту за період з 05.08.2014 по 23.12.2019, 446 185 566,93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за період з 05.08.2014 по 05.09.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії №06-В/13/31/КЛ-КБ від 28.02.2013.

Ухвалою суду від 26.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910//19 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.02.2020.

У судовому засіданні 04.02.2020 судом відкладено розгляд справи на 25.02.2020.

В підготовчому засіданні 05.03.2019 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З`ясовані всі питання визначені ст.182 Господарського процесуального кодекс України.

Суд в підготовчому судовому засіданні поставив на обговорення питання про можливість завершення підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.02.2020 закрито підготовче провадження у справі №910/18677/19. Призначено розгляд справи №910/18677/19 по суті на 02.04.2020.

Судове засідання призначене на 02.04.2020 суддя Борисенко І.І. не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Борисенко І.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 06.04.2020 у зв`язку з виходом судді Борисенко І.І. з лікарняного, суд призначив судове засідання на 09.06.2020.

У судових засіданнях на 09.06.2020, 14.07.2020, 21.07.2020, 06.08.2020, 17.09.2020, судом оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 120 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 16-22, корпус А, офіс 201.

В матеріалах справи наявні конверти про повернення поштової кореспонденції суду з зазначенням підстав повернення (неправильно зазначення адреси (відсутності) адреси одержувача; вибуття адресата).

Отже, відповідно до приписів господарського процесуального кодексу відповідач належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в зв`язку з чим справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України.

В судовому засіданні 22.09.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 22.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство «СБЕРБАНК») (надалі - Банк) та Державним підприємством «Вугілля України» (надалі - Відповідач/Позичальник), був укладений Договір про відкриття кредитної лінії №06-В/13/31/КЛ-КБ (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов п.1.1 якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну Кредитну лінію в іноземній валюті (долари США), надає Позичальнику кредитні кошти в межах ліміту Кредитної лінії, а Позичальник зобов`язується використовувати Кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути наданий йому Кредит у розмірах та у терміни, зазначені в ст. 8 цього Договору, і виконувати інші умови Договору.

Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено ліміт кредитної лінії, який складає 47 000 000,00 доларів США, а пунктом 1.3. Кредитного договору визначено розмір процентів за користування Кредитом - 11,5% річних.

У пункті 1.4 Договору встановлений останній день кредитної лінії - 27.02.2014.

Відповідно до п.6.1. Договору, Позичальник зобов`язується сплачувати Банку за користування кредитом проценти у розмірі передбаченому Договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією у валюті заборгованості.

Згідно з п.6.2. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору із розрахунку фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

У п.6.3. Договору передбачено, що проценти, нараховані відповідно до пунктів 6.1-6.2 Договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 робочих днів, наступним за днем закінчення періоду.

Відповідно до п.8.1. Позичальник зобов`язується повернути Банку кредит, наданий в межах встановленого ліміту кредитної лінії, в повному обсязі не пізніше останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4. цього Договору.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва №910/16440/14, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 року було задоволено позовну заяву Банку до Позичальника та стягнуто з останнього заборгованість за Кредитним договором у розмірі 51 084 773 (п`ятдесят один мільйон вісімдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три) долари США 22 цента з яких:

47 000 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту;

4 084 773,22 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.11.2013 року по 03.08.2014 року;

- 42 464 980,27 грн. - пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 28.02.2014 року по 04.08.2014 року;

-3 790 282,11 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 06.03.2013 року по 04.08.2014 року.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені судом в межах справи №910/16440/14, рішення в якій набрало законної сили не доводяться знову при розгляді даної справи.

15.03.2018 року постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було відкрите виконавче провадження № 55994967 з виконання рішення у справі № 910/16440/14.

Як встановлено судом, в межах виконавчого провадження № 55994967 було стягнуто 15 096 452,59 грн., які надійшли на погашення заборгованості за процентами, відповідно до встановленої Кредитним договором черговості задоволення вимог.

В подальшому, як встановлено судом 06 серпня 2019 року між Банком (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» (надалі - Сторона 2, Позивач) було укладено Договір №28_234 (надалі - Договір відступлення) за умовами якого права вимоги за Кредитним договором були відступлені Банком на користь Позивача.

За змістом пунктів 4.1-4.4. Договору відступлення, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Стороною 1 та набутими (прийнятими) Стороною 2 в день повного виконання Стороною 2 умов п.п. 3.1 - 3.4., 3.6. цього Договору, про що в день отримання Стороною 1 Ціни Договору в повному розмірі складається Акт приймання-передачі Прав вимоги.

З моменту відступлення (передачі) Стороною 1 Стороні 2 Прав вимоги (тобто, з моменту підписання Акту приймання-передачі Прав вимоги), Сторона 1 втрачає право грошової вимоги за Кредитними договорами, що існувало на момент відступлення (передачі) Прав вимоги, і, відповідно. Сторона 1 не матиме жодних прав вимоги до Боржника за Кредитними договорами, а Сторона 2 повністю замінює Сторону 1 у правовідносинах за Кредитними договорами та стає єдиним кредитором за зобов`язаннями Боржника стосовно повернення Загальної заборгованості та виконання інших зобов`язань за Кредитними договорами та Договорами Забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2019 між сторонами підписано Акт приймання-передачі Прав вимоги за Договором № 28 234.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, визначених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи наявні первинні докази, які підтверджують факт заміни Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» у зобов`язанні за кредитними договорами.

Таким чином, з 05.09.2019 року права вимоги за Кредитним договором в повному обсязі перейшли до Позивача у цій справі.

Позивач є фінансовою установою і має діючі ліцензії на надання таких фінансових послуг як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та надання послуг з факторингу.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно приписів норм ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; згідно приписів норм ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч, 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Пунктом 6.1. Кредитного договору було встановлено, що Позичальник зобов`язується сплачувати Банку за користування Кредитом проценти у розмірі передбаченому Договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією у валюті заборгованості.

Розмір процентів за користування Кредитом становив 11,5% річних (п. 1.3. Кредитного договору).

В порушення вищенаведених вимог, Відповідач не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором та не здійснює повернення наданого кредиту, нарахованих процентів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року по справі № 910/16440/14 з Відповідача було стягнуто заборгованість за процентами за Кредитним договором за період з 01.11.2013 року по 03.08.2014 року.

Однак, після 03.08.2014 року і до дати подання цього Позову, Відповідач не повернув наданий кредит в розмірі 47 000 000,00 доларів США, а отже продовжує користуватись кредитними коштами.

Згідно з п. 6.2. Кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору із розрахунку фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з дня надання Кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення Кредиту в повному обсязі. День повернення Кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Таким чином, у Відповідача існує заборгованість зі сплати процентів за Кредитним договором за період з 04.08.2014 року по 23.12.2019 року в розмірі 29 127 767,12 дол. США.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В Постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний правовий висновок щодо застосування положень абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України:

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, суд вказав, що положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлюють загальне правило про можливість нарахування процентів лише до (і) спливу строку кредитування, або (іі) пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В той же час, судом роз`яснено, що це правило діє виключно у разі відсутності іншої домовленості сторін.

У даній справі сторони Кредитного договору, керуючись принципом свободи договору, передбачили іншу домовленість, яка дозволяє нарахування відсотків як після спливу строку кредитування, так і після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зокрема, строк кредитування за Кредитним договором встановлювався до 27.02.2014 року (п. 1.4. Кредитного договору).

Однак, в п. 6.2. Кредитного договору сторони передбачили, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору із розрахунку фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення Кредиту в повному обсязі.

При цьому, пунктом 11.3 договору передбачається, що Кредитний договір діє до повного виконання зобов`язань Позичальника.

Отже, сторони встановили, що нарахування процентів здійснюється протягом усього строку дії Кредитного договору, який не обмежується строком кредитування і триває до повного виконання зобов`язань Позичальника. Для уникнення будь-яких непорозумінь, сторони додатково встановили, що нарахування процентів припиняється в день «фактичного» (а не очікуваного) повернення кредиту.

Аналогічно, в Кредитному договорі передбачено продовження нарахування процентів після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Так, в п. 8.5. Кредитного договору встановлено, що позичальник, у разі направлення Банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі за цим Договором на користь Банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим Договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цап Договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня відправлення такого повідомлення.

Тобто, Кредитний договір містить домовленість сторін про продовження нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також після пред`явлення вимоги Банку про дострокове повернення боргу.

За таких умов, правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 не підлягають застосуванню у даній справі.

Аналогічного висновку щодо неможливості застосування Постанови від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 дійшов Верховний Суд у ряді інших справ (справа №910/750/18 від 10.10.2018; №906/688/18 від 25.07.2019; №906/778/18 від 22.08.2019).

Відтак, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував умови Кредитного договору у зв`язку із чим за останнім за період з 04.08.2014 по 23.12.2019 рахується заборгованість за процентами, в розмірі 29 127 767,12 дол. США.

Розрахунок заборгованості по сплаті відсотків відповідає нормам законодавства, матеріалам справи та умовам Кредитного договору.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за процентами за період з 04.08.2014 по 23.12.2019 в розмірі 29 127 767,12 дол. США суду належним чином доведений.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 29 127 767,12 дол. США заборгованості за відсотками за період з 04.08.2014 по 23.12.2019 є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені за прострочення повернення тіла кредиту в розмірі 1 136 395 942,54 грн. та 446 185 566,93 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Позичальником за Договором, Банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення: а) за прострочення строку повернення кредиту; б) за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом, які визначені у ст. 6 цього Договору. Для розрахунку пені приймається 360 днів у році.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року по справі № 910/16440/14 з Відповідача було стягнуто заборгованість по пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 28.02.2014 року по 04.08.2014 року; заборгованість по пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 06.03.2013 року по 04.08.2014 року.

У даній справі позивачем заявлений розмір пені за період з 05.08.2014 року по 23.12.2019 року в розмірі 1 136 395 942,54 грн. та на залишок заборгованості Відповідача зі сплати процентів, передбаченої п. 10.1.6) Кредитного договору, а саме пеню, нараховану за період з 05.08.2014 року по 05.09.2019 року (дата переходу прав вимоги до Позивача) в розмірі 446 185 566,93 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Відповідний правовий висновок викладено також в постанові Верховного Суду України №6-100цс14 від 03.09.2014.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.10.2019 р. у справі № 910/1828/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Судом встановлено, що відповідач є державним підприємством, метою діяльності якої є створення умов для надійного та ефективного функціонування і розвитку вугільної галузі, забезпечення економічної, енергетичної безпеки держави та управління державним майном, залучення інвестицій, отримання прибутку.

Одночасно, судом встановлено, що відповідачем, в межах виконавчого провадження №55994967 здійснюється поступово погашення частини заборгованості за кредитним договором та при цьому позивачем не надано доказів понесення збитків, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

Врахувавши інтересів обох сторін, суд вважає справедливим, розумним та необхідним на власний розсуд зменшити розмір пені за кредитом на 50% - до 568 197 971,27 грн. та пені за відсотками на 50% - до 223 092 783,46 грн.

Одночасно суд враховує, що надмірне зменшення розміру пені взагалі нівелює її значення як засобу забезпечення виконання зобов`язання (Постанова КГС ВС від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19).

Відтак, за встановлених обставин справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Судовий збір, відповідно до приписів ст.129 ГПК України покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Вугілля України" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 16-22 корпус А, офіс 201, ідентифікаційний код 32709929) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2, ідентифікаційний код 40487592) 29 127 767,12 дол. США (двадцять дев`ять мільйонів сто двадцять сім тисяч сімсот шістдесят сім доларів США 12 центів США) процентів за кредитним договором, 568 197 971, 27 грн. (п`ятсот шістдесят вісім мільйонів сто дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сімдесят одну гривню 27 коп.) пені за кредитом, 223 092 783, 46 грн. (двісті двадцять три мільйони дев`яносто дві тисячі сімсот вісімдесят три гривні 46 коп.) пені за відсотками, 672 350 (шістсот сімдесят дві тисячі тридцять п`ятдесят) грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.11.2020

Суддя І.І. Борисенко