РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2020Справа №910/4924/20

За позовомАкціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"
доПублічного акціонерного товариства "Фідобанк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні відповідача- Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"
простягнення 92 982,79 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Довбня Д.В.
від відповідача:Погодін В.О.
від третьої особи:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про стягнення 92 982,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" вказує, що у період з листопада 2016 року по січень 2020 року Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" безпідставно (без договору) споживало теплову енергію позивача у вигляді централізованого опалення приміщень першого поверху загальною площею 159,7 кв.м. та приміщень другого поверху загальною площею 166,0 кв.м., що розташовані у будинку 50 по проспекту Ушакова у м. Херсон, вартість якої у розмірі 92 982,79 грн. повинна бути відшкодована відповідачем позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 відкрито провадження у справі №910/4924/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2020 залучено до участі у справі Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача; визначено третій особі строк для надання письмових пояснення щодо позову та/або відзиву; судове засідання у справі призначено на 08.09.2020.

25.08.2020 засобами поштового зв`язку до суду від Державної організації (установи, заклади) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" надійшли письмові пояснення, в яких третя особа вказує, що Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" перебуває у ліквідаційній процедурі згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. При цьому, третя особа стверджує, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборонено примусове стягнення майна (коштів) банку під час дії тимчасової адміністрації та ліквідаційної процедури. До своїх письмових пояснень Державною організацією (установою, закладом) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" долучено заяву про застосування строків позовної давності до частини вимог, яка виникла у період з листопада 2016 року по 09.04.2017.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 встановлено відповідачу строк для надання відзиву - 15 днів; відкладено судове засідання у справі без визначення дати та часу; наступне судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим необхідно погодити дату та час наступного судового засідання з Господарським судом Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 21.09.2020, проведення якої за участю представника Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" доручено Господарському суду Херсонської області.

14.09.2020 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшов відзив на позов з доказами його направлення іншим учасникам справи, в якому відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що укладеним між сторонами договором було визначено, що опалювальна площа приміщень, які належать Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" становить 166 кв.м., в той час як позивач нараховує оплату з розрахунку, що опалення також постачалось у приміщення першого поверху площею 159,7 кв.м. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що акт-обстеження, на який посилається позивач, лише встановлює наявність системи опалення, однак не підтверджує факт отримання теплової енергії. До того ж, відповідач вказує, що 17.03.2020 спірні приміщення на першому та другому поверсі з клубної частини культурно-ділового центру, розташованого за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50 було відчужено на користь громадянки України ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, а відтак Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" не є власником таких приміщень.

У зв`язку з неявкою представників учасників справи у судове засідання 21.09.2020 ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 05.10.2020, проведення якої за участю представника Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" доручено Господарському суду Херсонської області. Явку представника позивача визнано обов`язковою.

05.10.2020 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшла заява про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення заборгованості, оскільки Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" пропущено строк позовної давності за такою вимогою.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 встановлено позивачу строк - до наступного судового засідання для надання відомостей, які він вважає загальновідомими щодо методики здійснення нарахувань за спожиту теплову енергію, а також рахунки, які виставлялись відповідачу за спірний період; оголошено перерву в судовому засіданні у справі без визначення дати та часу; наступне судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим необхідно погодити дату та час наступного судового засідання з Господарським судом Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 19.10.2020, проведення якої за участю представника Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" доручено Господарському суду Херсонської області.

16.10.2020 від Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на виконання протокольної ухвали від 05.10.2020 надійшли докази на підтвердження обґрунтованості застосованого позивачем тарифу та розрахунку обсягів споживання.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 запропоновано позивачу надати рахунки, які виставлялись відповідачу, у строк - до наступного судового засідання; запропоновано позивачу надати договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який укладено з новим власником нерухомого майна, рахунки, які виставлялись останньому, та докази оплати таких рахунків, а також пояснення з приводу здійснення нарахувань спожитої теплової енергії у співвідношенні з площею приміщення у строк - до наступного судового засідання; запропоновано відповідачу надати докази здійснення ремонтних робіт батарей опалення у строк - до наступного судового засідання; оголошено перерву в судовому засіданні у справі без визначення дати та часу; наступне судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим необхідно погодити дату та час наступного судового засідання з Господарським судом Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 30.10.2020, проведення якої за участю представника Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" доручено Господарському суду Херсонської області.

29.10.2020 від Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на виконання протокольної ухвали від 19.10.2020 надійшли детальний розрахунок за спожиту теплову енергію та інші докази.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 відкладено судове засіданні у справі без визначення дати та часу, у зв`язку з необхідністю надання можливості суду та відповідачу ознайомитись з поданими позивачем доказами; наступне судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим необхідно погодити дату та час наступного судового засідання з Господарським судом Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 13.11.2020, проведення якої за участю представника Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" доручено Господарському суду Херсонської області.

12.11.2020 від Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на виконання протокольної ухвали від 19.10.2020 надійшла заява про долучення до матеріалів справи договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який укладено з новим власником нерухомого майна.

В судове засідання 13.11.2020 представники сторін з`явились, надали пояснення по суті справи, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа явку свого представника в судове засідання 13.11.2020 не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про місце, дату та час засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується тим, що за інформацією з пошукової системи Акціонерного товариства "Укрпошта" в мережі Інтернет поштове відправлення №080, з яким третій особі було надіслано ухвалу суду від 30.10.2020, було вручене Державній організації (установі, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" 06.11.2020.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведене та керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень третьої особи про причини неявки її представника в судове засідання 13.11.2020, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника Державної організації (установи, заклади) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб".

В судовому засіданні 13.11.2020 завершено розгляд справи №910/4924/20 по суті, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", як правонаступник Публічного акціонерного банку "Фідокомбанк", до 17.03.2020 являлось власником об`єкту нерухомого майна - приміщень 1-го поверху: №№ 29а, 31, 31а, 33, 34, 35, 40, 40а, 40б, 41, 42, 43 загальною площею 159,7 квадратних метрів, приміщень 2-го поверху: №№ 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 загальною площею 166,0 квадратних метрів з клубної частини культурно-ділового центру, який розташований за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50, на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрованим за реєстровим №4824.

02.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Херсонська ТЕЦ" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", як правонаступником Публічного акціонерного банку "Фідокомбанк", (споживач) укладено Договір №81 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (надалі - Договір), у відповідності до п. 1 якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві з початку по кінець опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором.

Суб`єкт користування послугами: власник (наймач, орендар) приміщення за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50 (п. 2 Договору).

У пункті 3 Договору сторонами погоджено характеристику об`єкта надання послуг:

- опалювальна площа (об`єм) приміщення - 166,0 квадратних метрів;

- норматив теплоспоживання згідно рішення виконкому Херсонської міської ради від 20.01.2008 №38 на опалення 0,02228 Гкал/місяць або 0,0000306 Гкал/кв.м./година;

- теплове навантаження - 0,005080 Гкал/година, в тому числі: на опалення - 0,005080 Гкал/година, на гаряче водопостачання - ___-___ Гкал/година, норма витоку мережної води - 0,0001 т/година.

Договір укладається на строк до 31.12.2014 і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність його перегляду (п. 30 Договору).

Позивач стверджує, що у період з листопада 2016 року по січень 2020 року Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" надавались відповідачу послуги з опалення приміщень за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50, в той час як Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було оплачено послуги опалення лише приміщень другого поверху площею 166,0 квадратних метрів.

26.12.2019 представниками відділу контролю за споживанням теплової енергії Акціонерного товариства "Херсонська ТЕЦ" виконано обстеження системи опалення приміщень за адресою: проспект Ушакова, буд. 50, та виявлено, що у приміщеннях на першому та другому поверхах наявні опалювальні прибори у робочому стані, про що складено відповідний акт-обстеження від 26.12.2019.

Листом вих. №01-04-1/489 від 24.02.2020 Акціонерне товариство "Херсонська ТЕЦ" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" з вимогою оплатити безпідставно одержане майно у вигляді теплової енергії, яка була поставлена у приміщення за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50, фактична площа яких складає 325,7 квадратних метрів. Направлення позивачем відповідачу даної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 26.02.2020, накладною відділення поштового зв`язку №211 та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дана вимога буда одержана Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" 28.02.2020.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про безпідставність одержаного Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" у період з листопада 2016 року по січень 2020 року майна у вигляді теплової енергії на опалення приміщень першого поверху площею 159,7 квадратних метрів за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50, та відповідно наявність правових підстав для стягнення вартості такого майна на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, яка за розрахунками Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" складає 92 982,79 грн.

Отже, як вбачається із матеріалів справи на не заперечується сторонами, у спірний період - з листопада 2016 року по січень 2020 року власником приміщень на першому (157,9 кв.м.) та другому (166,0 кв.м.) поверсі будинку №50 по проспекту Ушакова в м. Херсон являлось Публічне акціонерне товариство "Фідобанк".

На підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 №8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.05.2016 №783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 №142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Як вказує позивач, що не заперечується відповідачем, Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" належним чином та в повному обсязі оплачено поставлену йому у період з листопада 2016 року по січень 2020 року на підставі Договору теплову енергію на опалення приміщень площею 166,0 кв.м., які знаходяться на другому поверсі будинку №50 по проспекту Ушакова в м. Херсон.

Отже, спір у даній справі стосується встановлення наявності у відповідача обов`язку з оплати послуг опалення приміщень загальною площею 159,7 кв.м., які знаходяться на першому поверсі будинку №50 по проспекту Ушакова в м. Херсон.

За приписами ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами було укладено Договір на постачання теплової енергії лише щодо частини приміщень, розташованих у будинку 50 по проспекту Ушакова у м. Херсон, а саме - щодо приміщень площею 166,0 кв.м., розташованих на другому поверсі будинку.

Натомість щодо постачання теплової енергії до приміщень площею 159,7 кв.м., які знаходяться на першому поверсі будинку 50 по проспекту Ушакова в м. Херсон, то між сторонами відсутні договірні відносини.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц та постановах Верховного Суду України від 18.06.2016 у справі №922/5923/14, №6-59цс13 від 30.10.2013, №6-2951цс15 від 20.04.2016.

Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі №3-184гс14 вказав, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Таким чином, факт споживання наданої житлово-комунальної послуги у більшому обсязі, ніж це передбачено укладеним між сторонами договором, навіть за відсутності погодження збільшення такого обсягу у відповідному договорі та/або внесення змін у цей договір сам по собі є підставою здійснення оплати вартості фактичного обсягу наданої та спожитої послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №917/119/19.

Позивач стверджує, що у період з листопада 2016 року по січень 2020 року ним здійснювалось постачання теплової енергії як до приміщень на першому поверсі, так і до приміщень на другому поверсі у будинку 50 по проспекту Ушакова в м. Херсон.

Натомість відповідач заперечує обставини постачання теплової енергії до приміщень першого поверху у будинку 50 по проспекту Ушакова в м. Херсон та вказує на відсутність доказів постачання такої теплової енергії Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль", однак суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

По-перше, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11.11.2015 у справі №6-1706цс15 відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (надалі - Правила №630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил №630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

В свою чергу, як Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 (був чинним до 17.09.2019), так і Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169, передбачають, що відключення споживачів від систем централізованого опалення фіксується у відповідному акті про відключення будівлі від зовнішніх інженерних систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води.

Матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано, доказів відключення приміщень першого поверху у будинку 50 по проспекту Ушакова в м. Херсон від зовнішніх інженерних систем (мереж) централізованого опалення у передбаченому законодавством порядку, а саме - відповідного акту.

При цьому, сам факт підведення централізованого опалення мережі теплопостачання у спірному будинку свідчить про виконання послуг позивачем.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщень від мереж теплопостачання.

В той час як, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 у справі №915/89/16.

По-друге, 26.12.2019 представниками відділу контролю за споживанням теплової енергії Акціонерного товариства "Херсонська ТЕЦ" виконано обстеження системи опалення приміщень за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 50, та виявлено, що у приміщеннях на першому та другому поверхах наявні опалювальні прибори у робочому стані, про що складено відповідний акт-обстеження від 26.12.2019.

Водночас, з травня 2016 року у Публічному акціонерному товаристві "Фідобанк" запроваджено тимчасову адміністрацію.

В свою чергу, відповідач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та третя особа вказують, що не вживали жодних заходів для приєднання до мережі централізованого опалення приміщень на першому поверсі спірного будинку.

Відтак, навіть якщо припустити, що станом на 2013 рік (станом на дату укладення Договору, предметом якого є надання послуг постачання теплової енергії у приміщення на другому поверсі площею 166,0 кв.м.) існували обставини неможливості надання таких послуг для приміщень першого поверху площею 159,7 кв.м. (наприклад, проведення ремонту опалювального обладнання, демонтажу опалювального обладнання, відключення від мережі за ініціативою споживача тощо), то дані обставини відпали до запровадження тимчасової адміністрації у Банку, тобто, до 20.05.2016.

При цьому, представником позивача було надано усні пояснення, у відповідності до яких за наслідками ревізії Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" було виявлено, що останнім виробляється значно більше теплової енергії ніж споживають споживачі за відповідними договорами. У зв`язку з наведеним представниками Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" було здійснено обстеження приміщень та будівель у місті Херсон та виявлено, що фактично деякими споживачами споживається більше теплової енергії, ніж вказували споживачі у відповідних договорах.

Проте, таке обстеження потребувало значного часу та його проведення є неможливим кожного місяця.

До того ж, позивачем було надано суду договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладений із новим власником спірних приміщень, з якого вбачається, що теплопостачання здійснюється як у приміщення на першому поверсі, так і у приміщення на другому поверсі спірного будинку.

В свою чергу, судом констатується відсутність раціональності у опаленні протягом майже чотирьох років другого поверху будинку, в той час як перший поверх залишався без опалення, хоча загальновідомою є обставина, що тепле повітря підіймається вгору та більш логічним є забезпечення опаленням першого поверху.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що дійсно, у період з листопада 2016 року по січень 2020 року відповідачем споживалась теплова енергія, що постачалась у приміщення першого поверху площею 159,7 кв.м. у будинку 50 по проспекту Ушакова у м. Херсон.

Щодо тверджень відповідача про незрозумілість здійснених позивачем розрахунків вартості теплової енергії, що була спожита в період з листопада 2016 року по січень 2020 року, то суд відхиляє такі доводи Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" так як, по-перше, розрахунок вартості теплової енергії для приміщень першого поверху здійснювався за тією ж методикою, що і вартість теплової енергії для другого поверху (в тому числі, за однаковим показником втрат теплової енергії). В той же час, відповідач в повному обсязі оплатив вартість теплової енергії, поставленої у спірний період для приміщень на другому поверсі, а відтак повністю погоджувався із методикою здійснення обрахунку вартості теплової енергії.

По-друге, позивачем надано суду докази на підтвердження обґрунтованості здійсненого розрахунку (зокрема, затверджену Головою правління АТ "Херсонська ТЕЦ" Методику, розрахунок нормативів теплового споживання, постанови НКРЕКП про встановлення тарифів тощо). Водночас, відповідач не надає свого розрахунку вартості спожитої теплової енергії та не вказує жодних конкретних недоліків у розрахунку позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість здійсненого Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" розрахунку вартості теплової енергії, що постачалась у приміщення на першому поверсі спірного будинку площею 159,7 кв.м. та яка становить суму 92 982,79 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідач в силу приписів статті 19 Закону України "Про теплопостачання", статей 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язаний оплатити фактичне споживання теплової енергії.

Щодо тверджень відповідача про те, що спірний будинок був ним відчужений на користь іншого власника, то суд відзначає, що таке відчуження мало місце 17.03.2020, в той час як споживання теплової енергії мало місце у період з листопада 2016 року по січень 2020 року, тобто у період коли власником спірних приміщень було Публічне акціонерне товариство "Фідобанк".

Стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Отже, саме Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" одержувало (споживало) спірні послуги з теплопостачання, а відтак останнє зобов`язане оплатити такі послуги.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідачем споживалась теплова енергія, що поставлялась приміщення першого поверху у будинку 50 по проспекту Ушакова у м. Херсон без укладення відповідного договору з теплопостачальником, а відтак дані послуги споживались відповідачем без відповідної правової підстави.

Частиною 2 статті 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як відповідач, так і третя особа вказують про неможливість примусового стягнення із банку, що перебуває в ліквідації, коштів в силу приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак суд не погоджується із такими доводами з огляду на наступне.

Згідно з частиною 4 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема, договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Положеннями частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" унормовано, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку в тому числі, щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2018 у справі №911/501/17.

Заборгованість відповідача з оплати теплової енергії, що постачалась до приміщень банку на першому та другому поверсі будинку 50 по проспекту Ушакова в м. Херсон стосуються безпосередньо господарської діяльності ПАТ "Фідобанк", а тому обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Наведене зокрема підтверджується тим, що відповідач після запровадження як тимчасової адміністрації, так і ліквідаційної процедури продовжував сплачувати за теплову енергію, що поставлялась на другий поверх спірного приміщення.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується, а відповідачем документально не спростовано, наявність у Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" заборгованості з оплати спожитої у період з листопада 2016 року по січень 2020 року теплової енергії у розмірі 92 982,79 грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за отриману у листопаді 2016 року-січні 2020 року теплову енергію вартістю 92 982,79 грн. матеріали справи не містять.

В той же час, Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" 05.10.2020 подано до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідач зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми боргу, оскільки заборгованість виникла у відповідача у листопаді 2016 року, проте позивач звернувся до суду лише 09.04.2020, а відтак пропустив строк позовної давності.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки ним не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року).

Отже, зобов`язання відповідача з оплати поставленої теплової енергії виникали щомісячно.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

В той же час, пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Отже, відповідачем було пропущено строк позовної давності за вимогами, які виникли з листопада 2016 року по січень 2017 року, оскільки за вимогою про стягнення заборгованості за лютий 2017 року, яка є простроченою відповідачем з 21.03.2017, станом на дату подання позову строк позовної давності було продовжено.

Таким чином, Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг теплопостачання, спожитих з лютого 2017 року по січень 2020 року.

Натомість в частині вимоги про стягнення заборгованості з оплати спожитої з листопада 2016 року по січень 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Заява третьої особи про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності залишається судом без розгляду з огляду на те, що правом на подання такої заяви наділений лише відповідач/відповідачі, а не треті особи по справі.

За таких обставин позовні вимоги Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" підлягають частковому задоволенню, а з Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" підлягають стягненню кошти в розмірі 84 374,08 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 79, 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 10; ідентифікаційний код 14351016) на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1; ідентифікаційний код 00131771) суму вартості безпідставно набутого майна у розмірі 84 374 (вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят чотири) грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 1 907 (одна тисяча дев`ятсот сім) грн. 39 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 07.12.2020.

Суддя Р.В. Бойко