РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2020Справа № 910/1403/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю помічника судді Грузького Ю.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/1403/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго"

(Україна, 85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34; ідентифікаційний код: 31831942)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

(Україна, 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720)

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

від позивача: Жуков А.О., довіреність № 10-12/2019 від 10.12.2019;

від відповідача: Орел С.С., довіреність № 14-115 від 09.04.2020;

від третьої особи-1: Демидас Д.А., довіреність № 43 від 26.12.2019;

від третьої особи-2: Новіков С.Ю., довіреність № 282 від 30.01.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (далі - позивач) до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про визнання Повідомлення АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення (обмеження) газопостачання від 23.01.2020 протиправним та таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані односторонньою відмовою відповідача від виконання своїх зобов`язань перед позивачем за Договорами постачання природного газу № 6172/1920-БО-20 від 30.09.2019, № 6170/1920-БО-20 від 30.09.2019 та № 6171/1920-БО-20 від 30.09.2019, що призвело до порушення інтересів та прав останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

13.02.2020 (у встановлений судом строк) до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1403/20, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз", постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.03.2020.

24.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в справі № 910/1403/20 було відмовлено.

05.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення, за змістом яких третя особа проти позову заперечує, зазначає, що оскільки позивача не було внесено до реєстру постачальника, відтак позивач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу, а також вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

10.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, зазначає, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не свідчать про порушення його прав, безпідставність аргументів позивача щодо законодавчої заборони обмеження постачання природного газу виробникам теплової енергії протягом опалювального періоду, а також щодо порушення відповідачем порядку та строку повідомлення позивача про припинення (обмеження) газопостачання.

11.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову.

Підготовче засідання, призначене на 18.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, учасників справи було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1403/20 призначено на 03.06.2020.

27.05.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника; зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 заяву позивача про зміну предмету позову було прийнято до розгляду, встановлено учасникам справи строк для подання відповідних заяв по суті справи, з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову.

У підготовче засідання 03.06.2020 з`явились представники учасників справи.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 представником третьої особи було подано пояснення щодо позову та заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

У поданому до суду поясненні щодо позову третя особа вказує, що відповідно до чинного законодавства України на відповідача покладено обов`язок забезпечити безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії, зокрема, позивачу, відтак дії відповідача щодо виключення позивача з Реєстру споживачів є незаконними, у зв`язку з чим третя особа вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 судом було відкладено розгляд справи на 01.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

30.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" надійшли письмові пояснення, за змістом яких третя особа зазначає, що оскільки після закінчення строку, встановленого законом для припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачам, АТ "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" не було вжито заходів з припинення (обмеження) в установленому порядку розподілу природного газу позивачу, алокацію фактичних обсягів споживання природного газу споживача (позивача) було здійснено на АТ "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз". Крім того, третя особа зазначає, що вимоги позивача спрямовані на визнання права у минулому, відтак не є ефективним способом захисту порушеного права.

У підготовче засідання 01.07.2020 з`явились представники учасників справи.

У підготовчому засіданні 01.07.2020 судом було оголошено перерву на 29.07.2020.

02.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (з урахуванням заяви про зміну предмету позову), відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, повторно зазначає щодо неналежності та неефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права щодо вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника та зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року. Крім того, за твердженнями відповідача, 04.04.2020 позивача було включено в Реєстр споживачів постачальника і з 05.04.2020 по 30.04.2020 включно відповідач був постачальником природного газу для позивача, відтак, на думку відповідача, наявні підстави для закриття провадження у справі в частині вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника, які охоплюють квітень 2020 року. Відповідач заперечує проти доводів позивача щодо наявності законодавчої заборони обмеження постачання природного газу виробникам теплової енергії протягом опалювального періоду, а також порушення ним порядку і строку повідомлення позивача про припинення (обмеження) газопостачання.

27.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що ним було вірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки чинним законодавством чітко регламентовано механізм внесення постачальником споживача в Реєстр постачальника, відсутність у законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, заборони щодо вчинення відповідних дій, за доводами позивача, позовні вимоги не направлені на вчинення дій в минулому, вказані дії мають бути вчинені після набрання судовим рішенням законної сили, постачання природного газу не може бути поставлене в залежність від рівня оплати споживачем вартості природного газу.

У підготовче засідання 29.07.2020 з`явились представники учасників справи.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 судом було оголошено перерву на 09.09.2020.

29.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

29.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи - АТ "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" надійшло пояснення щодо відзиву, відповідно до якого третя особа зазначає про безпідставність викладених у відзиві доводів, оскільки на відповідача покладено саме обов`язок постачати позивачу природний газ, в порушення умов укладених сторонами договорів постачання природного газу відповідач не здійснив включення позивача в Реєстр споживачів постачальника з 01.02.2020, з 01.03.2020 та з 01.04.2020.

02.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, за змістом якого відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не спростовано обставин та правової позиції відповідача, викладеної у відзиві, не наведено належних пояснень та аргументів щодо заперечень відповідача, а також мотивів їх визнання або відхилення, відповідач повторно наголошує на невірно обраному позивачем способі захисту порушеного права, безпідставності заявлених позивачем вимог.

У підготовче засідання 09.09.2020 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-1, представник третьої особи-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання третя особа-2 була повідомлена належним чином, явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.10.2020.

Судове засідання, призначене на 16.10.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, учасників справи було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/1403/20 призначено на 18.11.2020.

У судове засідання 18.11.2020 з`явились представники учасників справи.

18.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

Представник третьої особи-1 підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи-2 проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 18.11.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (далі - позивач, споживач) були укладені Договори постачання природного газу №6172/1920-БО-20 від 30.09.2019, №6170/1920-ТЕ-20 від 30.09.2019 та №6171/1920-КП-20 від 30.09.2019 (далі - Договір №6172/1920-БО-20, Договір №6170/1920-ТЕ-20, Договір №6171/1920-КП-20, разом - Договори постачання), відповідно до пункту 1.1 яких постачальник зобов`язувався поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах, визначених вказаними Договорами.

У п. 2.1 Договору №6172/1920-БО-20 сторонами було погоджено обсяг (об`єм) природного газу, зокрема, протягом лютого-квітня 2020 року, а саме: лютий 2020 - 2,03 тис. куб. метрів; березень 2020 - 2,04 тис. куб. метрів; квітень 2020 - 0,78 тис. куб. метрів.

У п. 2.1 Договору №6170/1920-ТЕ-20 сторонами було погоджено обсяг (об`єм) природного газу, зокрема, протягом лютого-квітня 2020 року, а саме: лютий 2020 - 1212,45 тис. куб. метрів; березень 2020 - 1024,34 тис. куб. метрів; квітень 2020 - 92,58 тис. куб. метрів.

У п. 2.1 Договору №6171/1920-КП-20 сторонами було погоджено обсяг (об`єм) природного газу, зокрема, протягом лютого-квітня 2020 року, а саме: лютий 2020 - 1 510,97 тис. куб. метрів; березень 2020 - 1 273,96 тис. куб. метрів; квітень 2020 - 123,22 тис. куб. метрів.

За змістом пунктів 2.3 Договорів постачання підписанням вказаних Договорів споживач дає згоду постачальнику для включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС.

Постачання газу за цими Договорами здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (пункти 3.2 Договорів постачання).

За умовами пунктів 3.6 Договорів постачання фізичне припинення постачання природного газу за Договорами здійснює (ють) оператор(и) ГРМ та оператор ГТС. За необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу оператором ГРМ/ГТС постачальник надсилає оператору ГРМ/ГТС відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність здійснення ним заходів з припинення/обмеження розподілу/транспортування природного газу споживачу, копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення).

Пунктами 6.3 Договорів постачання закріплено право постачальника ініціювати заходи з припинення (обмеження) постачання природного газу споживачеві.

У підп. 2 пунктів 6.4 Договорів постачання постачальник зобов`язався забезпечувати відповідно до вимог кодексу ГТС своєчасну реєстрацію споживача у Реєстрі при дотриманні споживачем умов цих Договорів.

Згідно з пунктами 11.1 Договорів постачання вказані договори набирають чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діють в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як зазначає позивач, в порушення взятих на себе зобов`язань 23.01.2020 відповідачем було направлено позивачу Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання з 01.02.2020 (далі - Повідомлення).

За твердженнями позивача, вказане Повідомлення є протиправним та фактично є односторонньою відмовою відповідача від виконання зобов`язань за Договорами постачання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

У подальшому, протягом перебування справи у провадженні суду, позивачем було отримано ще одне Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання від 28.02.2020.

У поданій до суду заяві про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, позивачем заявлено вимоги про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника;

- зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як встановлено судом, вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника мотивована тим, що в порушення узгоджених сторонами зобов`язань за Договорами постачання відповідач не включив позивача до Реєстру споживачів постачальника, що, на його думку, є односторонньою відмовою відповідача від виконання взятих на себе договірних зобов`язань та не узгоджується з положеннями статті 525 Цивільного кодексу України.

Тобто, вимогу про визнання протиправною бездіяльності заявлено до відповідача, який є суб`єктом господарювання (суб`єктом цивільних правовідносин), яка по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів, позивач фактично просить встановити певні обставини та надати їм правову оцінку, а саме неналежному виконанню відповідачем, як постачальником, своїх зобов`язань за Договорами постачання.

Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною бездіяльності суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призведе до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, відтак встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 у справі № 910/15651/17 (провадження № 12-266гс18).

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у його заявах по суті справи, щодо відсутності правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника.

Водночас, суд звертає увагу, що правова оцінка правовідносинам сторін за Договорами постачання та, відповідно, виконанню відповідачем, як постачальником, своїх зобов`язань за Договорами постачання надається судом при розгляді вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року, яка обґрунтована тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договорами постачання відповідач не включив позивача до Реєстру споживачів постачальника.

Пунктами 1, 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 №921-р "Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року" (далі - Розпорядження № 921-р) зобов`язано Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах; операторам газорозподільних мереж заборонено відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

За доводами позивача, оскільки постачання природного газу здійснюється з метою виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, воно не може бути обмежене/припинене до закінчення опалювального сезону 2019/2020, відтак відповідач не може припинити газопостачання за Договорами постачання, в свою чергу, постачання газу нерозривно пов`язане із включенням споживача в Реєстр споживачів постачальника, постачальник не може здійснювати поставку природного газу без внесення відповідних відомостей у Реєстр, при цьому Розпорядження КМУ №921-р не ставить постачання природного газу в залежність від рівня його оплати споживачем.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, станом на дату укладення Договорів постачання) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Пунктом 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 (далі - Положення № 867 в редакції, станом на дату укладення Договорів постачання) виробник теплової енергії має право з 1 листопада 2018 по 1 травня 2020 придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК "Нафтогаз України" у разі виконання таких умов:

1) укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК "Нафтогаз України" відповідно до законодавства;

2) виконання виробником, на якого станом на 30 вересня 2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" або якому надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс або індивідуально визначене майно з вироблення теплової енергії, що використовувалися виробником теплової енергії, на якого станом на 30 вересня 2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

3) виконання виробником теплової енергії, що також придбаває природний газ, у тому числі для виробництва електричної енергії, установлених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 № 670 "Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва" вимог щодо проведення розрахунків з використанням механізму розподілу коштів, що надходять за відпущену електричну енергію на рахунки із спеціальним режимом використання.

Крім того, виробнику теплової енергії необхідно виконати одну з таких умов:

досягнення станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу, рівня розрахунків виробника теплової енергії (без урахування штрафних санкцій) з урахуванням суми нарахованих та неперерахованих пільг і субсидій згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 № 256, за усіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами про постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) не нижче 90 відсотків (у період з 1 грудня 2018 до 1 квітня 2019 - не нижче 78 відсотків, а для виробника теплової енергії, управління майном якого здійснює Фонд державного майна і який використовує природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, у період з 16 листопада 2018 до 1 квітня 2019 - не нижче 60 відсотків); або

укладення з НАК "Нафтогаз України" договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно з типовим договором у рамках реалізації Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (за наявності відповідної заборгованості) та виконання зазначеного договору; або

подання виробником теплової енергії до НАК "Нафтогаз України" погодженого НАК "Нафтогаз України" та виконавчим органом відповідної місцевої ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 щодо всіх договорів з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, виданої НАК "Нафтогаз України", та виконання такого графіка, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установленого між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, а також положення умов Договорів постачання, відповідач вказує на те, що позивачем було допущено порушення зобов`язання за Договорами постачання щодо здійснення своєчасних розрахунків за отриманий природний газ, наявність у відповідача права вимагати у позивача проведення своєчасних розрахунків за природний газ, узгодженість сторонами умов та порядку припинення постачання природного газу за Договорами постачання.

Відповідач зазначає, що сторони при укладенні Договорів постачання керувались нормами Закону України "Про ринок природного газу", вказаного вище Положення, відтак позивач був обізнаний зі змістом та вимогами вказаних нормативно-правових актів, натомість Розпорядження Кабінету Мінстрів України № 921-р не нівелює чинність зазначених норм.

При цьому, на думку відповідача, в силу положень статей 316, 319 Цивільного кодексу України, він, як власник природного газу, володіє та розпоряджається своїм майном за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, відтак Розпорядження КМУ № 921-р не може порушувати право власності відповідача на природний газ та позбавляти його права брати участь у цивільному обороті на рівних умовах з іншими суб`єктами господарювання.

Пунктом 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 (далі - Правила постачання природного газу в редакції, станом на дату укладення Договорів постачання) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу постачальник із спеціальними обов`язками - це суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу; Реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 13 Розділу ІІ Правил постачання природного газу постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором.

Відповідно до пункту 1 Порядку пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687 (далі - Порядок припинення (обмеження) газопостачання в редакції, станом на дату укладення Договорів постачання), цей Порядок визначає процедуру припинення (обмеження) газопостачання підприємствам - споживачам природного газу (далі - споживач) у разі порушення ними строку розрахунків за спожитий природний газ або за надані послуги з його транспортування, відмови від зменшення обсягу газоспоживання та переходу на роботу з використанням резервних видів палива згідно з графіками, затвердженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, на період різких похолодань (далі - відповідний графік), а також відбору природного газу за відсутності у споживачів планового обсягу поставки природного газу на поточний місяць (далі - ліміт природного газу), який виділяється постачальником згідно з договором на постачання споживачу природного газу.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку припинення (обмеження) газопостачання газопостачання може бути припинено (обмежено) споживачем або газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам. Газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство з власної ініціативи у разі порушення споживачем строку розрахунків за спожитий природний газ (коли зазначене підприємство є його постачальником) або за надані послуги з його транспортування припиняє або обмежує газопостачання, а у випадку відсутності у споживача ліміту природного газу припиняє газопостачання згідно з умовами договору на транспортування газу. В іншому разі припинення (обмеження) газопостачання здійснюється за дорученням постачальника на підставі укладеного з ним договору.

Пунктом 6 Порядку припинення (обмеження) газопостачання передбачено, що споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам (далі - уповноважене підприємство), про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути менший ніж п`ять діб. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Міненерговугіллям формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання, і водночас про це інформує відповідний місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, а також територіальні органи Держжитлокомунінспекції.

За твердженнями відповідача, Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання від 23.01.2020 з пропозицією самостійно припинити газопостачання було надіслано позивачу безпосередньо відповідачем, відтак вимога пункту 6 Порядку припинення (обмеження) газопостачання не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

Відповідно до частин 1, 2 Закону України "Про ринок природного газу" з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів. Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

Пунктом 3 Положення № 867 на НАК "Нафтогаз України" покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме: виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Згідно з п. 2 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - Кодекс газотранспортної системи в редакції станом на дату укладення Договорів постачання), з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу даним споживачем.

Пунктом 3 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи визначено, що якщо для споживача відповідно до рішення Кабінету Міністрів України визначений постачальник із спеціальними обов`язками, на якого в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ такому споживачу (який не має права відмовити такому споживачу в укладанні договору постачання природного газу), оператор газотранспортної системи реєструє такого постачальника за споживачем на інформаційній платформі (на випадок відсутності у такого споживача постачальника). Оператор газотранспортної системи надсилає через інформаційну платформу всім постачальникам із спеціальними обов`язками Реєстр закріплених за ними споживачів. У разі якщо споживач, який додатково включений до Реєстру постачальника із спеціальними обов`язками, буде виключений з Реєстру інших постачальників у певний період постачання, вважається, що діючим постачальником такого споживача у цьому періоді буде визначений закріплений за ним постачальник із спеціальними обов`язками. У разі якщо постачальник із спеціальними обов`язками з причин заборгованості споживача (неналежних розрахунків) хоче відмовитись від фізичного постачання природного газу такому споживачу в певному періоді постачання, він повинен ініціювати заходи з припинення (обмеження) газопостачання такому споживачу відповідно до Правил постачання природного газу.

Суд встановив, і це не заперечується всіма учасниками справи, що за змістом пунктів 1.2 Договорів постачання природний газ, що постачається за вказаними договорами, використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, зокрема, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

З огляду на вищенаведене, суд вважає безпідставними посилання відповідача на факт обізнаності позивача при укладенні Договорів постачання з вимогами нормативно-правових актів, зазначених у преамбулах вказаних договорів, а також на порушення його прав у частині здійснення позивачем своєчасних розрахунків за Договорами постачання, оскільки Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 921-р на відповідача було покладено обов`язок щодо безперебійного постачання природного газу позивачу як виробнику теплової енергії протягом опалювального періоду 2019/20 року, відтак невключення позивача до Реєстру споживачів постачальника в опалювальний період є протиправним.

Доводи відповідача стосовно того, що Розпорядження КМУ № 921-р не може порушувати його прав як власника природного газу суд також вважає безпідставними, оскільки вказане розпорядження, відповідно до Конституції України та Закону України "Про Кабінет Міністрів України", є обов`язковим до виконання.

При цьому, Розпорядження № 921-р не містить положень щодо можливості припинення постачання природного газу відповідачем у зв`язку з несплатою вартості поставленого позивачу природного газу.

Наявність заборгованості у позивача з оплати вартості поставленого відповідачем природного газу за Договорами постачання, за висновком суду, може бути предметом окремого позову та не стосується предмету даного спору.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Судом також відхиляються як необґрунтовані посилання відповідача та третьої особи - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" щодо невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року, з огляду на наступне.

За доводами відповідача та третьої особи - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" вимога позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року, тобто у періоді, який на час звернення до суду з позовом минув, спрямована на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі не є ефективним способом захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою позивач звернувся до Господарського суду міста Києва 31.01.2020, що підтверджується штампом відділу діловодства суду на першій сторінці позовної заяви, відтак у суду відсутні підстави вважати, що позивачем заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права у минулому.

Натомість заяву про зміну предмету позову було надіслано позивачем до суду 23.05.2020, що підтверджується відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на поштовому конверті, при цьому, підстави позову позивачем не змінювались, у зв`язку з чим вказану заяву позивача було прийнято судом до розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

З огляду на викладене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та спрямований на реальне відновлення порушеного права позивача на постачання природного газу за Договорами постачання, оскільки відновить становище позивача, яке існувало до порушення прав позивача з боку відповідача, включення позивача до Реєстру споживачів постачальника у лютому, березні та квітні 2020 року свідчитиме про те, що позивач є санкціонованим споживачем природного газу в межах передбачених Договорами постачання обсягів природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 № 255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211", яка набрала чинності 04.04.2020, на період встановлення карантину Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов`язано на умовах та у порядку, передбачених Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 № 867, здійснювати постачання природного газу виробникам теплової та електричної енергії незалежно від стану виконання умов щодо розрахунків, передбачених пунктом 11 зазначеного Положення, за умови наявності укладених належним чином договорів постачання природного газу з такими виробниками теплової та електричної енергії.

Як зазначає відповідач, 04.04.2020 позивача включено до Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС і відповідач був постачальником природного газу для позивача з 05.04.2020 по 30.04.2020 включно.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального закону можливе в разі, коли предмет спору існував на момент його виникнення та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, оскільки включення позивача до Реєстру споживачів постачальника було здійснено відповідачем після звернення позивача до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника з 05.04.2020 по 30.04.2020, у зв`язку з відсутністю предмета спору, підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування учасників справи судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні та з 01.04.2020 по 04.04.2020, а також необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію позивача в Реєстрі споживачів постачальника з 05.04.2020 по 30.04.2020. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта сплаченого позивачем судового збору, в зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Україна, 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720) здійснити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (Україна, 85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34; ідентифікаційний код: 31831942) в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні 2020 року та з 01.04.2020 по 04.04.2020.

3. Закрити провадження у справі № 910/1403/20 в частині позовних вимог про зобов`язання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" в Реєстрі споживачів постачальника з 05.04.2020 по 30.04.2020.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Україна, 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (Україна, 85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34; ідентифікаційний код: 31831942) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

6. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн покласти на позивача.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.12.2020

Суддя О.В. Нечай