СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа № 922/2293/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вх.№2651Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2020 у справі №922/2293/20 (повний текст рішення складено та підписано 22.09.2020 суддею Байбаком О.І. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", м.Київ,

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м.Харків,

про стягнення 132642,95 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" 132642,95 грн, з яких: 127400,00 грн - сума заборгованості; 3801,11 грн - пені; 637,76 грн - інфляційного збільшення; 804,08 грн - 3% річних. Позов обґрунтовано тим, що 06.11.2019 на автодорозі Р-73 від Н-08 до м.Нікополь, 55 КМ.+900 м, сталася ДТП за участі автомобілів "Renault" під керуванням ОСОБА_1 та "Daewoo" під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої власнику автомобіля "Renault" завдана матеріальна шкода. Винним у скоєнні ДТП визнано водія ОСОБА_2 . Оскільки автомобіль "Renault" був застрахований позивачем на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (автокаско) №078 007/000/19 0000039 від 31.07.2019, позивач виплатив його власнику страхове відшкодування з вирахуванням безумовної франшизи у сумі 157450,09 грн. Внаслідок зазначених обставин, до позивача у порядку ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) до заподіювача шкоди у межах здійснених фактичних затрат, тоді як цивільно-правова відповідальність останнього застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6606928. Також позивачем заявлені до стягнення з відповідача судові витрати, у тому числі витрати по сплаті професійної правничої допомоги у сумі 6000 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.09.2020 у справі №922/2293/20 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом заповідної категорії. Господарський суд виходив з того, що в момент скоєння ДТП 06.11.2019 експлуатація автомобіля марки "Daewoo", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювалась ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, а саме: без посвідчення водія, оскільки останній не навчався у автошколі та не отримував посвідчення водія, а, отже, він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6606928 від 01.10.2019. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення сплаченого страхового відшкодування з відповідача, оскільки за страховим полісом від №АМ/6606928 від 01.10.2019 застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно експлуатували транспортний засіб, однак ОСОБА_2 до таких осіб не відноситься, а тому вказана ДТП не є страховим випадком.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2020 у справі №922/2293/20 і ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Здійснити розгляд справи з викликом сторін. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ПрАТ «УПСК» звернулося з позовом до відповідача як до страховика, де була застрахована відповідальність особи, що завдала збитки, про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів. Апелянт стверджує, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є спеціальним, не пов`язує термін «водій», «водій транспортного засобу» з визначенням, наведеним у пункті 1.10 Правил дорожнього руху України та використовує більш широке застосування такого терміну, у тому числі до осіб, що керували транспортними засобами без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Законодавець не випадково надав право регресу до осіб без посвідчення водія, адже відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, і саме наявність регресу до осіб без водійського посвідчення відповідної категорії чи до осіб, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, є продовженням основної мети Закону, отримання страхового відшкодування потерпілим, але, водночас, і надає право страховику після виплати страхового відшкодування за своїм договором звернутися до водія з правом регресу. Також зазначає, що Моторне транспортне страхове бюро України як єдине об`єднання страховиків, користується саме таким принципом: страховик здійснює виплату страхового відшкодування потерпілому, а потім звертається правом регресу до особи, яка сіла за кермо без водійського посвідчення чи посвідчення іншої категорії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вх.№2651Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2020 у справі №922/2293/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 09.11.2020 о 12:15 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 04.11.2020 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

29.10.2020 відповідач подав до суду відзив (вх.№10421) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 06.11.2019, не є страховим випадком, тому що ОСОБА_2 , який перебував за кермом транспортного засобу "Daewoo", д.н.з. НОМЕР_1 , не відноситься до осіб, які правомірно експлуатують цей транспортний засіб, у зв`язку з відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії, тобто він не є особою, відповідальність якого застрахована. АТ «СК «Мега-Гарант» вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини, а саме: власник застрахованого транспортного засобу, з яким укладено договір страхування, ОСОБА_3 , не мав права передавати керування та користування автомобілем ОСОБА_2 , через те, що на момент ДТП ОСОБА_2 не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Отже, експлуатація автомобіля марки "Daewoo", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювалась ОСОБА_2 без правомірного та законного права на таку експлуатацію, а тому його цивільно-правова відповідальність не була застрахована згідно з Полісом №АМ/6606928. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 у зв`язку з хворобою судді Білоусової Я.О. для розгляду апеляційної скарги визначено такий склад колегії суддів: Пуль О.А. - головуючий суддя, суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" адвоката Юхименка С.Ю. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" поза межами приміщення суду 09.11.2020 у справі №922/2293/20 задоволено.

Після заслуховування правової позиції учасників справи у судовому засіданні оголошено перерву до 30.11.2020 до 10:00 год., про що повідомлено сторін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" адвоката Юхименка С.Ю. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" поза межами приміщення суду 30.11.2020 у справі №922/2293/20 задоволено.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду апеляційної скарги визначено такий склад колегії суддів: Пуль О.А. - головуючий суддя, суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

У судовому засіданні 30.11.2020 у режимі відеоконференції представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

31.07.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно -страхова компанія" як страховиком та Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №078 007/000/19 0000039 від 31.07.2019 (а.с.18-24).

Предметом страхування за змістом пункту 1.1 вказаного договору виступають майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом "Renault", реєстраційний номер д.н. НОМЕР_2 (далі- застрахований автомобіль), який пройшов реєстрацію в органах МВС або в інших компетентних органах, має індивідуальний (заводський) номер кузова (двигуна, шасі) і належить йому на праві власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах, а також додатковим обладнанням до нього, згідно з обраною програмою страхування. Обрану програму страхування зазначено у пункті 5.1 цього договору, умови за програми страхування визначено у пункті 24 цього договору.

У відповідності до розділу 9 договору страхування страховими визначено такі випадки: ДТП (дорожньо-транспортна пригода), ПДТО (протиправні дії третіх осіб), ІВП (інші випадкові події), крадіжка.

06.11.2019 о 07.30 год. на автомобільній дорозі Р-73 від Н-08 до м.Нікополь, 55 км + 900 м сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення двох транспортних засобів: 1. "Renault", реєстраційний номер д.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 ; 2. "Daewoo" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №019009 від 06.11.2019 встановлено, що 06.11.2019 о 07.30 год. на автомобільній дорозі Р-73 від Н-08 до м.Нікополь, 55 км. + 900 м, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Daewoo Lanos", д.н. НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконався, що це буде безпечно, не врахував дорожню обстановку, погодні умови (туман), виїхавши на зустрічну смугу руху здійснив зіткнення з автомобілем, "Renault" д.н. НОМЕР_3 , який застраховано у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія", під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по зустрічній смузі у протилежному напрямку руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постраждалі відсутні. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив пункти 2.1а, 14.2б Правил дорожнього руху України.

Відповідно до постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі про адміністративне правопорушення №182/8192/19 від 27.11.2019 встановлено вину водія ОСОБА_2 в скоєнні вищевказаного ДТП, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді сплати штрафу у сумі 510,00 грн у дохід держави (а.с.42).

У результаті ДТП пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб "Renault", реєстраційний номер д.н. НОМЕР_2 , який належить страхувальнику на праві приватної власності.

Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля "Renault", реєстраційний номер д.н. НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку № АДС-012670 від 28.11.2019, виданого ТОВ "Автотрейдінг-Дніпро", складає 160542,59 грн.

За страховим випадком (ДТП) позивачем складено страховий акт по договору страхування №КАСКО/007/004/19/0001 та визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 157450,09 грн, виплата якої підтверджується платіжним дорученням №8861 від 26.12.2019 (а.с.12,13).

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником за умовами договору добровільного страхування наземного транспорту №078 007/000/19 0000039 від 31.07.2019.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6606928 від 01.10.2019 страхувальником застраховано цивільно-правову відповідальність громадянина ОСОБА_3 забезпеченого транспортного засобу - автомобіля "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з розділом 4 полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн.

Відповідно до пункту 8 полісу передбачено особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, а саме, транспортний засіб забороняється використовувати як таксі/маршрутне таксі; транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю; до керування допущені особи з водійським стажем менше 3 років або водійський стаж страхувальника менше 3 років (а.с.70).

Оскільки у заподіянні ДТП встановлено вину водія транспортного засобу, застрахованого відповідачем згідно з полісом №АМ/6606928 від 01.10.2019, позивач звернувся до відповідача з претензією №261/17 від 27.01.2020, в якій у порядку ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України просив від останнього відшкодувати йому суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 157450,09 грн.

Однак зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надіслання претензії підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Факт відсутності у ОСОБА_2 посвідчення водія відповідної категорії та керування транспортним засобом всупереч пункту 2.1. Правил дорожнього руху встановлений у постанові Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, тому у момент скоєння ДТП 06.11.2019 експлуатація автомобіля марки "Daewoo", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювалась ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, а саме: без посвідчення водія, а, отже, він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6606928 від 01.10.2019, а відтак відсутні підстави для стягнення сплаченого страхового відшкодування із відповідача, а вказана ДТП не є страховим випадком.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду, виходячи з такого.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №720-ІХ) є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 720-ІХ).

Відповідно до визначень, які містяться у пунктах 1.4, 1.6 статті 1 Закону №720-ІХ, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями статті 398 Цивільного кодексу України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто, правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Водночас під неправомірним заволодінням майна необхідно розуміти заволодіння особою чужим майном всупереч волі його власника.

Таким чином, умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння іншою особою таким майном.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

При цьому передача власником транспортного засобу іншій особі із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не може вважатися неправомірним володінням, з огляду на наявність певної волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортним засобом, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, а тому у розумінні пункту 1.6 статті 1 Закону № 720-ІХ особа не може вважатися такою, відповідальність якої не застрахована.

У випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

При цьому права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону №720-ІХ, яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у справі №610/2229/18.

Відповідно до частини 1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У частині 1 ст.1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (у редакції, що діяла на момент скоєння ДТП), власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме, він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі про адміністративне правопорушення №182/8192/19 від 27.11.2019 встановлено факт відсутності у ОСОБА_2 посвідчення водія відповідної категорії, оскільки останній не проходив навчання у автошколі, та керував транспортним засобом всупереч пункту 2.1.а, 14.2б Правил дорожнього руху України. Судом також зазначено, що ОСОБА_2 керував автомобілем без посвідчення водія через те, що йому необхідно було в місто у особистих справах.

Відповідно до частини 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом у постанові у справі №182/8192/19 встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно заволодів забезпеченим транспортним засобом.

Отже, у момент скоєння ДТП 06.11.2019 ОСОБА_2 особисто керував автомобілем марки "Daewoo", д.н.з. НОМЕР_1 , без належного юридичного оформлення, а відтак даний випадок є страховим і, як наслідок, власник автомобіля ОСОБА_3 несе відповідальність за завдані збитки згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6606928 від 01.10.2019.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині заявлених до стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів у розмірі 127400,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені у розмірі 3801,11 грн, інфляційних втрат у розмірі 637,76 грн, 3% річних у розмірі 804,08 грн колегія суддів зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з претензією (за вих.№261/17 від 27.01.2020), в якій просив сплатити 157450,09 грн у добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії на підставі ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування». Дана претензія отримана відповідачем 31.01.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.11).

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Нормою ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 Закону).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, у встановлений Законом строк (90 днів), кошти відповідачем не були сплачені у добровільному порядку, що стало підставою для нарахування позивачем пені у розмірі 3801,11 грн за період з 01.05.2020 по 11.06.2020 з 12.06.2020 по 16.07.2020; інфляційних втрат за період з 01.05.2020 по 16.07.2020 (за травень, червень 2020) у сумі 637,78 грн та 3% річних за період з 01.05.2020 по 16.07.2020 у розмірі 804,08 грн.

Відповідно до частини 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів (ст.524, 533 Цивільного кодексу України).

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядаються, також є грошовим зобов`язанням.

Аналогічна правова позиція викладено Верховним судом у постанові від 01.06.2017 у справі №910/22034/15 та у постанові від 07.02.2018 у справі №910/18319/16.

Перевіривши нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку про те, що розрахунок є арифметично правильним, відтак заявлені до стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими та підлягають стягненню.

Стосовно заявлених у позові до стягнення судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2102,00 грн та витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн та додатково заявлених у клопотанні (вх.№22369) у розмірі 3000 грн, а також в апеляційній скарзі про стягнення судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Тому, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи містять такі докази: - копію договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та Адвокатським бюро "Юхименко та партнери", предметом якого є надання правової допомоги. Конкретний перелік видів та форм правової допомоги сторони передбачили у 1 розділі договору.

У розділі 3 договору сторони передбачили право Адвокатського бюро "Юхименко та партнери" на отримання гонорару, яким згідно з пунктом 3.1 договору є винагорода адвокатського бюро за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Розмір гонорару за надання правової допомоги обумовлюється:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору для визначення розміру гонорару для надання правової допомоги сторонами складаються акти про надання правової допомоги.

Гонорар сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок адвокатського бюро, реквізити якого зазначені у розділі "Реквізити сторін" договору протягом 3-х днів з моменту підписання відповідного акту про надання правової допомоги (пункт 3.6 договору) (а.с.45-47).

Додатковою угодою №1 від 21.05.2020 до договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 сторони продовжили дію договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 на підставі пункту 3.9 договору на наступні 12 календарних місяців. Усі інші умови договору залишаються незмінними та обов`язковими до виконання сторонами. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору і набуває чинності з дати її підписання (а.с.48).

Матеріали справи містять належним чином засвідчені копії: - акту від 22.06.2020 про надання правової допомоги №55 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019 (а.с.52); платіжне доручення №10947 від 25.06.2020 на суму 6000 грн з призначенням платежу: «надання правової допомоги згідно з актом №55 від 22.05.2020 (до дог.№1/05 від 21.05.2019) (а.с.53);- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1396 (а.с.50), ордеру на надання правничої допомоги ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" адвокатом Юхименко С.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, зокрема, господарському суді Харківської області та Східному апеляційному господарському суді (а.с.49).

В акті від 22.06.2020 про надання правової допомоги №55 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, підписаному сторонами, зазначено, що загальна вартість послуг за цим актом складає 6000,00 грн, загальна кількість часу, витраченого на надання правових послуг складає 6 годин. Надана правова допомога включає такі види послуг: правовий аналіз наявних доказів (документів) у справі (витрачено 1 годину, вартість якої складає 1000,00 грн); формування та узгодження правової позиції з клієнтом (витрачено 1 годину, вартість якої складає 1000,00 грн); написання, підготовка позовної заяви, у тому числі копіювання, розрахунок пені та 3% річних (витрачено 4 години, вартістю 4000,00 грн) (а.с.52).

У відповіді на відзив (вх.№19721) у суді першої інстанції представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», зокрема, повідомив, що після фактичної сплати вартості правничої допомоги по підготовці відповіді на відзив, додатково надаватиме підтверджуючі документи про сплату вартості останньої (а.с.84).

У клопотанні (вх.№22369 від 28.09.2020) представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить долучити до матеріалів справи копію акту №67 від 26.08.2020; копію платіжного доручення №13343 від 28.08.2020 (а.с.105, 106).

В акті від 26.08.2020 про надання правової допомоги №67 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, підписаному сторонами, зазначено, що загальна вартість послуг за цим актом складає 17000,00 грн. Зокрема, у пункті 1.2 акту зазначено, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правові послуги у справі 922/2293/20, а саме: підготовка та складання відповіді на відзив АТ СК «Мега-Гарант», загальна кількість часу, витраченого на надання правових послуг становить 3 години. Вартість правових послуг складає 3000 грн (а.с.105).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на ст.126 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» понесло додаткові судові витрати зі сплати вартості правничих послуг за підготовку апеляційної скарги на рішення господарського суду у сумі 5000,00 грн. Такі витрати підтверджуються актом про надання правової допомоги №68 від 28.09.2020, зокрема, у пункті 1.4 якого зазначено, що адвокат надав послуги з підготовки та складання апеляційної скарги, витрачено 5 годин часу, вартість однієї години складає 1000 грн, загальна вартість правничих послуг склала 5000 грн (а.с.186), які сплачені позивачем 30.09.2020 згідно з платіжним дорученням №14164 від 30.09.2020 (а.с.127).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині 2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись ЦК України;

- договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, ціна наданих адвокатом послуг узгоджена сторонами згідно з умовами договору шляхом зазначення її розміру в акті про надання правової допомоги №55 від 22.06.2020 та в акті №67 від 26.08.2020 у суді першої інстанції у сумі 6000,00 грн та 3000,00 грн відповідно, в акті про надання правової допомоги №68 від 28.09.2020 у суді апеляційної інстанції і становить 5000,00 грн

При цьому розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Позивачем у відповідності до пункту 9 частини 2 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві та у відповіді на відзив, клопотанні зазначено про попередній (орієнтований) розрахунок сум судових витрат, що складаються з витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн та 3000,00 грн та у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн, а також 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3153,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зазначених документах визначено види наданих послуг, час витрачений на їх виконання та вартість за кожну надану послугу, які з огляду на те, що подані представником позивача за його погодженням, не змінювалися (не уточнювалися) позивачем, є фактично підтвердженням наданих адвокатом послуг та їх вартості.

Відповідно до частин 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач правом, наданим частинами 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу ані в суді першої, ані апеляційної інстанцій не звертався.

За таких обставин, узявши до уваги, що апеляційну скаргу позивача задоволено, а матеріалами справи (дослідженими судом доказами) підтверджується факт надання позивачу професійної правничої допомоги, як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає справедливим та співрозмірним розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої у розмірі 6000,00 грн та 3000,00 грн та апеляційної інстанцій у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 пункту 2 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2020 у справі №922/2293/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега - Гарант» (вул. Донця-Захоржевського, 6/8, м.Харків, 61057, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (вул.Кирилівська,40, м.Київ, 04080, ) 132642,95 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега - Гарант» (вул. Донця-Захоржевського, 6/8, м.Харків, 61057, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (вул.Кирилівська,40, м.Київ, 04080, ) 2102,00 грн за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега - Гарант» (вул. Донця-Захоржевського, 6/8, м.Харків, 61057, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (вул.Кирилівська,40, м.Київ, 04080, ) 3153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега - Гарант» (вул. Донця-Захоржевського, 6/8, м.Харків, 61057, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (вул.Кирилівська,40, м.Київ, 04080, ) 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова