ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа№ 910/5925/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання Макухи О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.07.2020 (повний текст рішення складено 09.07.2020)

у справі № 910/5925/20 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Сіріус

Агротрейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна»

про стягнення 148 194,87 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ «Сіріус Агротрейд» (далі - ТОВ «АТ «Сіріус Агротрейд», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» (далі - ТОВ «Олам Україна», відповідач) про стягнення 148 194,87 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 0898/19 від 11.12.2019 в частині здійснення розрахунків, відтак просило стягнути з відповідача на користь позивача 135 490, 60 грн. заборгованості, 10 210, 86 грн. пені, 948, 44 грн. інфляційних втрат та 1 544, 97 грн. 3% річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що з огляду на положення ч. 1 ст. 530 ЦК України, умови п.п. 7.2, 7.6 Договору та те, що позивач не надав повного переліку документів, необхідних для здійснення покупцем оплати, строк виконання зобов`язання покупця з оплати за поставлений товар до цього часу не настав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі № 910/5925/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сіріус Агротрейд» заборгованість в розмірі 135 490, 60 грн., 3% річних в розмірі 1 544, 44 грн., пеню в розмірі 10 210, 86 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 222,93 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Олам Україна» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначило, що посилання суду на положення ст. 666 ЦК України, як на підставу для невизнання заперечень відповідача щодо моменту початку перебігу строку для здійснення оплати за поставлений товар є необґрунтованими, оскільки сторони на підставі вільного волевиявлення визначили момент виникнення обов`язку відповідача щодо оплати не лише поставкою товару, а й наданням відповідних документів. Такі правила здійснення оплати, за твердженнями апелянта, не суперечать чинному законодавству. При цьому, на думку апелянта, в порушення умов п. 7.2 Договору позивачем не надано відповідачеві повного переліку документів, зокрема, ветеринарних посвідчень на кожен транспортних засіб з товаром, що поставлявся за Договором, що в свою чергу свідчить, що відповідач має право в силу приписів п. 7.6 Договору на притримання платежів до моменту надання позивачем всіх передбачених Договором документів.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що на виконання п. 7.2 Договору та акту звірки взаєморозрахунків відповідачем сплачено на користь позивача 1 219 103, 90 грн., отже на момент підписання видаткових накладних та проведення оплати в розмірі 80% вартості поставленого товару, як це передбачено п. 7.2 Договору, відповідач мав достатньо документів для виконання ним Договору в частині здійснення розрахунків. При цьому, позивач зазначав, що п. 7.3 Договору визначено умови проведення остаточного платежу в розмірі між вартістю поставленого товару та сумою, сплаченою відповідно до п. 7.2 Договору, здійснення якого повинно відбутись протягом 5 банківських днів з моменту поставки та отримання вже зовсім інших документів, ніж визначено п. 7.2 Договору, а саме, оригіналів або копій наступних документів: видаткових накладних (для поставок залізницею), реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних; оплати/відшкодування витрат на доведення якісних показників товару до вимог цього Договору, у випадку поставки товару, що не відповідає зазначеним вимогам. Крім цього, позивачем заявлено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, які він очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в розмірі 11 144, 60 грн.

В судове засідання апеляційної інстанції 30.11.2020 з`явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в даному судовому засідання надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 11.12.2019 між ТОВ «АТ Сіріус Агротрейд» (позивач, постачальник за договором) та ТОВ «Олам Україна» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір поставки № 0898/19 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, зазначену в п. 1.1 цього Договору (далі - товар), на умовах передбачених Договором, а покупець зобов`язується прийняти у продавця товар, який за якістю та кількістю відповідає умовам, визначеним Договором, та оплатити його вартість.

Положеннями п.п. 1.1-1.4 Договору сторони погодили, що поставці підлягає: кукурудза 3 кл. 2019 року в кількості 300 тон. з допустимим відхиленням 10% за вибором продавця, вологістю не більше 14,5%, сміттєвими домішками не більше 2%, вмістом амброзії не більше 8, ціною 4 500 грн. з ПДВ за 1 тону.

Відповідно до п. 1.5 Договору базис поставки: DAP - місце поставки, Інкотермс 2010; місце поставки (за вибором та відповідно до інструкцій покупця) - зерновий термінал «Нептун» (М.В. Карго), Морський торговельний порт Південний; спосіб поставки: поставка здійснюється шляхом надання товару в розпорядження покупця на території зернового складу на транспорті, готовому до розвантаження; здійснення поставки - поставка вважається здійсненою з моменту приймання товару по кількості та якості зерновим складом в місці поставки, що підтверджується видатковими накладними. Датою поставки є дата приймання товару в місці поставки, для поставок залізничним транспортом, товар переданий перевізнику в межах строку поставки (дата календарного штемпелю станції відправлення в залізничній накладній) вважатиметься поставленим вчасно, незалежно від дати прибуття до місця поставки; вид транспорту: вантажні автомобілі/залізничні вагони; транспортування за рахунок продавця; навантаження за рахунок продавця; розвантаження за рахунок покупця; строк поставки з 11.12.2019 по 17.12.2019 включно.

Кількість, визначена при прийнятті товару зерновим складом в місці поставки є остаточною (п. 3.2 Договору).

За умовами п.7.2 Договору покупець здійснює оплату 80% вартості поставленого (для поставок автотранспортом) або навантаженого на залізничні вагони (для поставок залізницею) товару протягом п`яти банківських днів з моменту отримання оригіналів або копій наступних документів: рахунку із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, суми до сплати; товарно-транспортних/залізничних накладних; накопичувального реєстру транспорту, прийнятого в місці поставки (для поставок автотранспортом) із зазначенням залікової маси прийнятого товару/накопичувального реєстру відвантажень залізничних вагонів (для поставок залізницею); для кормових культур - ветеринарних посвідчень (форма 2) на кожен транспортний засіб; видаткової накладної (для поставок автотранспортом); доказів походження товару, якщо продавець не є виробником, а саме копії договорів купівлі-продажу (поставки) між виробником та продавцем; копії видаткових накладних на відповідну кількість товару.

Положеннями п. 7.3 Договору сторони погодили, що остаточний платіж - в розмірі різниці між вартістю поставленого в місце поставки товару та сумою, сплаченою відповідно до п. 7.2 Договору, здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту здійснення поставки та отримання покупцем оригіналів або копій наступних документів: видаткової накладної (для поставок залізницею); реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН); оплати/відшкодування витрат на доведення якісних показників товару до вимог Договору, у випадку поставки товару, що не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до п. 7.4 Договору у випадку, якщо реєстрація податкової накладної здійснюється до моменту оплати, оплата сум, зазначених в п. 7.2 та п. 7.3 Договору здійснюється одночасно за умови поставки товару в повному обсязі та надання документів, передбачених п.п. 7.2, 7.3 Договору.

У випадку ненадання покупцем будь-якого з документів, перелічених в п. 7.2 Договору, або надання документів, що не відповідають вимогам до їх складання, визначеним Договором або чинним законодавством України, покупець має право притримати здійснення розрахунків за поставлений товар до моменту отримання всіх належним чином складених документів (п. 7.6 Договору).

Договір згідно п. 13.1 вступає в силу від дати його укладення сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань, які випливають із Договору.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи на виконання умов Договору позивачем здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 1 354 594,50 грн., що підтверджується видатковими накладними № 289 від 12.12.2019 на суму 122 400,00 грн., № 290 від 13.12.2019 на суму 325 260,00 грн., № 292 від 18.12.2019 на суму 906 934,50 грн., підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, які містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (п. 2.4 вказаного Положення).

Таким чином, підписані відповідачем видаткові накладні, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та ЦК України, є первинними документами, які містить відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення й засвідчують факт поставки позивачем відповідачу товару, відтак є й підставою виникнення у останнього обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець (ст. 693 ЦК України) повинен здійснити оплату в строк, встановлений Договором, а якщо такий строк не встановлений Договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище згадувалось, за умовами п.7.2 Договору покупець здійснює оплату 80% вартості поставленого (для поставок автотранспортом) або навантаженого на залізничні вагони (для поставок залізницею) товару протягом п`яти банківських днів з моменту отримання оригіналів або копій наступних документів: рахунку із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, суми до сплати; товарно-транспортних/залізничних накладних; накопичувального реєстру транспорту, прийнятого в місці поставки (для поставок автотранспортом) із зазначенням залікової маси прийнятого товару/накопичувального реєстру відвантажень залізничних вагонів (для поставок залізницею); для кормових культур - ветеринарних посвідчень (форма 2) на кожен транспортний засіб; видаткової накладної (для поставок автотранспортом); доказів походження товару, якщо продавець не є виробником, а саме, копії договорів купівлі-продажу (поставки) між виробником та продавцем; копії видаткових накладних на відповідну кількість товару.

Положеннями п. 7.3 Договору сторони погодили, що остаточний платіж - в розмірі різниці між вартістю поставленого в місце поставки товару та сумою, сплаченою відповідно до п. 7.2 Договору, здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту здійснення поставки та отримання покупцем оригіналів або копій наступних документів: видаткової накладної (для поставок залізницею); реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН); оплати/відшкодування витрат на доведення якісних показників товару до вимог Договору у випадку поставки товару, яка не відповідає зазначеним вимогам.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач частково оплатив отриманий товар, сплативши позивачу 1 219 103, 90 грн., відтак непогашеною залишається заборгованість в розмірі 135 490, 60 грн., яку позивач й просить стягнути в судовому порядку.

З приводу тверджень відповідача (апелянта) про те, що строк виконання зобов`язання покупця з оплати за поставлений товар, зокрема, суми заборгованості в розмірі 135 490, 60 грн., до цього часу не настав, адже позивачем на виконання п. 7.2 Договору не було надано повного переліку документів, необхідних для здійснення покупцем оплати, слід зазначити, що укладаючи Договір поставки сторони погодили поетапну оплату поставленого товару, а саме, п. 7.2 визначили здійснення покупцем оплати в розмірі 80% вартості поставленого або навантаженого на залізничні вагони товару протягом п`яти банківських днів з моменту отримання оригіналів або копій документів, при цьому п. 7.3 сторони передбачили здійснення остаточного платежу - в розмірі різниці між вартістю поставленого в місце поставки товару та сумою, сплаченою відповідно до п. 7.2 Договору, який повинен бути здійснений покупцем протягом п`яти банківських днів з моменту здійснення поставки та отримання покупцем оригіналів або копій інших документів, які визначені п. 7.3 Договору, а саме, видаткової накладної (для поставок залізницею); реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН); оплати/відшкодування витрат на доведення якісних показників товару до Договору, у випадку поставки товару, яка не відповідає зазначеним вимогам.

Як вище згадувалось, позивачем на виконання умов Договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 354 594,50 грн., а останнім сплачено 1 219 103, 90 грн., що складає 90% вартості поставленого товару та свідчить про виконання відповідачем умов п. 7.2 Догвооур щодо сплати 80% вартості товару без жодних звернень до позивача про ненадання повного пакету документів за Договором, зокрема, ветеринарних посвідчень на кожен транспортних засіб з товаром, що поставлявся за Договором. Наведене свідчить, що на момент проведення вищезгаданих оплат, розмір яких в загальному перевищує 80% вартості поставленого товару, відповідач мав достатньо документів для виконання умов Договору, зокрема, п. 7.2 щодо проведення оплати в розмірі 80% вартості поставленого протягом п`яти банківських днів з моменту отримання оригіналів або копій визначених цим пунктом документів.

З огляду на наведене та те, що непогашена сума заборгованості в розмірі 135 490, 60 грн., яку позивач й просить стягнути в судовому порядку, складає залишкові 10% вартості поставленого товару, вказана сума підлягає сплаті відповідачем не на підставі п.7.2 Договору, а - п. 7.3 Договору, яким визначено здійснення остаточного платежу - в розмірі різниці між вартістю поставленого в місце поставки товару та сумою, сплаченою відповідно до п. 7.2 даного Договору, який повинен бути здійснений покупцем протягом п`яти банківських днів з моменту здійснення поставки та отримання покупцем оригіналів або копій інших документів, визначених п. 7.3 Договору, а саме, видаткової накладної (для поставок залізницею); реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН); оплати/відшкодування витрат на доведення якісних показників товару за Договором, у випадку поставки товару, що не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що видаткові накладні за Договором підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені його печаткою, позивачем зареєстровано податкові накладні, як це передбачено Договором, претензій до якості товару у відповідача не виникло, відтак строк для оплати товару за цими видатковими накладними є таким, що настав.

Разом з цим, судом першої інстанції правомірно враховано, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, які стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром за Договором купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання відповідно до ст. 666 ЦК України. Якщо приналежності товару або документи, які стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей з приводу відмови від приймання товару, а також відсутнє листування з боку відповідача щодо виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, докази щодо відсутності супровідних документів на товар, тощо, доводи відповідача (апелянта) з приводу ненастання строку виконання зобов`язань покупця з оплати за поставлений товар та наявності у відповідача права притримати здійснення розрахунків за поставлений товар до моменту отримання всіх належним чином складених документів не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

З огляду на наведене та те, що сума заборгованості відповідача, яка складає 135 490, 60 грн. та строк оплати якої настав, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, та відповідачем на момент прийняття рішення не надано документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 135 490,60 грн. заборгованості за Договором доведено належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача 10 210, 86 грн. пені, 948, 44 грн. інфляційних втрат та 1 544, 97 грн. 3% річних.

Учасники господарських відносин в силу положень ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

За змістом ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку порушення строків оплати вартості поставленого товару, передбачених п. 7.2, 7.3 Договору, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, дійсної на час прострочення, від несплаченої суми, за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, апеляційний суд визнав висновки місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 10 210,86 грн. пені доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних тратт та 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності висновків місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме, в сумі 948,44 грн. 1 544,97 грн. відповідно.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі № 910/5925/20 - без змін.

Матеріали справи № 910/5925/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Агрикова