ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 справа № 914/1638/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Львів Буд», м. Київ,

до відповідача: Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького, м. Львів,

про: визнання договору підряду №ОД/2016/09/15/2 від 15.09.2016 недійсним

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

від позивача: Ю.Р. Кирилова представник;

від відповідача: С.М. Синчук представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лада Львів Буд» до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про визнання договору підряду №ОД/2016/09/15/2 від 15.09.2016 недійсним.

Ухвалою суду від 27.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2020. В подальшому розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 14.09.2020. Ухвалою суду від 14.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №914/1638/20 на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 12.10.2020 року. Ухвалою суду від 12.10.2020 відкладено розгляд справи на 26.10.2020. Ухвалою суду від 26.10.2020 закрито підготовче провадження у справі № 914/1638/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2020. В подальшому розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 30.11.2020

В судове засідання 30.11.2020 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що умовами Договору підряду № ОД/2016/09/15/2від 15 вересня 2016 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАДА ЛЬВІВ БУД» та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» передбачено, що Підрядник зобов`язується в порядку та на умовах, встановлених цим Договором виконати ремонт швів аеродромних покриттів Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» загальною довжиною 16 651 м. пог., що знаходиться за адресою: 79000, м. Львів, Аеропорт ЦА. Вартість робіт становить 808 058,92 грн, в тому числі ПДВ 134 676,49 (п. 2.1. цього Договору).

Як зазначає позивач, ріст індексу інфляції за період з 15.09.2016 по 31.06.2017 на 1.7 % призвів до збільшення собівартості матеріалів, а отже, до додаткових витрат для ТОВ «ЛАДА ЛЬВІВ БУД». На думку позивача, передбачена п. 2.4. даного Договору умова про зміну вартості робіт виключно в сторону зменшення призвела до того, що ТОВ «ЛАДА ЛЬВІВ БУД» опинилося у вкрай невигідних умовах для себе, а відтак даний пункт Договору прямо порушує права та законні інтереси ТОВ «ЛАДА ЛЬВІВ БУД». У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про визнання договору підряду №ОД/2016/09/15/2 від 15.09.2020 недійсним.

В судове засідання 30.11.2020 представник відповідача з`явився, проти позову заперечив в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, вважає, що доводи, викладені позивачем у своїй позовній заяві не обґрунтовані, суперечать нормативно правовим актам законодавства, а сам зміст правочину не суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, відтак, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні 30.11.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лада Львів Буд» (надалі - Позивач, Підрядник) та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (надалі - Відповідач, Замовник) 15 вересня 2016 року було укладено Договір підряду № ОД/2016/09/15/2(надалі - Договір) (а.с.12-16).

Умовами Договору передбачено, що Підрядник зобов`язується в порядку та на умовах, встановлених цим Договором виконати ремонт швів аеродромних покриттів Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» загальною довжиною 16 651 м. пог., що знаходиться за адресою: 79000, м. Львів, Аеропорт ЦА (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. цього Договору вартість робіт визначена в Договірній ціні та кошторисах, які є невід`ємними частинами договору, та становить 808 058,92 грн в тому числі ПДВ 134 676,49 грн.

Пунктом 1.3 даного Договору передбачено, що роботи виконуються з використанням ресурсів та матеріалів Підрядника.

Разом з цим, п. 1.4 Договору встановлено зміст доручених Замовником робіт, а саме очищення від старої мастики, бруду, пилу, укладання в шви поліпропіленового шнура, ґрунтування та заливання полімер-бітумною мастикою Crafko гарячого застосування.

Водночас, п.6.1.4. цього Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний сплачувати Підряднику вартість Робіт та Матеріалів на умовах даного Договору.

Додатковою угодою від 28.02.2017 № 2 передбачено, що Договір діє до 30.06.2017, або до повного виконання сторонами зобов`язань за умовами даного Договору.

Відтак, відповідно до п.2.2. цього Договору, загальна вартість робіт може змінюватись на підставі відповідної письмової угоди будь-якої зі Сторін Договору у таких випадках:

2.2.1. Зміна Сторонами складу та/або обсягу робіт, кількості використаного матеріалу;

2.2.2. Ведення нових нормативно законодавчих та нормативних актів, що впливають на ціну та строки виконання робіт.

Також, п.2.3. цього Договору встановлено, що зміна загальної вартості Робіт погоджується сторонами шляхом укладання відповідної додаткової угоди в порядку, встановленому даним Договором.

Разом з цим, п.2.4. даного Договору передбачено, що з моменту здійснення оплати авансу вартості Робіт може бути змінена виключно в сторону зменшення, за рахунок зменшення кількості використаного матеріалу.

Позивач зазначає, що за період дії даного Договору, а саме з 15.09.2016 по 31.06.2017 індекс інфляції суттєво змінився, а саме відповідно до сайту https:index.minfin.com.ua за вказаний вище період індекс інфляції виріс на 1.7 %, що у свою чергу призвело до збільшення собівартості матеріалів, та як наслідок, призвело до додаткових витрат для ТОВ «ЛАДА ЛЬВІВ БУД», оскільки відповідно до п. 1.3 даного Договору роботи виконуються з використанням ресурсів та матеріалів Підрядника.

Так, позивач звернувся з позовом до суду про визнання договору підряду №ОД/2016/09/15/2 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАДА ЛЬВІВ БУД» та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» 15 вересня 2016 року недійсним.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані та такі що не підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230, 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.11.2019 у справі №907/738/16.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову є вимога про визнання недійсним договору підряду від 15.09.2016 №ОД/2016/09/15/2, укладеного між ТзОВ «Лада Львів Буд» та ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Д. Галицького, та застосування наслідків такої недійсності.

Як вбачається з матеріалів справи у договорі підряду визначено вартість робіт, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, обґрунтовуючи підстави недійсності спірного договору, позивач вказує на суттєву зміну індексу інфляції, що призвело до збільшення собівартості матеріалів, та як наслідок до додаткових витрат для позивача.

Стверджуючи про те, що спірний Договір укладено на вкрай невигідних умовах, позивач не наводить жодного обґрунтованого та документально підтвердженого доводу про те, в чому саме полягають вкрай невигідні умови його укладення.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів про вчинення правочину під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, а також будь-яких доказів факту введення його відповідачем в оману.

Відтак, суд дійшов висновку, що підстави для визнання договору підряду від 15.09.2016 №ОД/2016/09/15/2, укладеного між ТзОВ «Лада Львів Буд» та ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Д. Галицького - відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, суд розглянувши позовні вимоги, вважає такі необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір залишається за позивачем.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10,12,20,73,74,75,76,79, 123, 129,232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.12.2020.

Суддя Н.Є. Березяк