РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/13509/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ"

до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ"

про стягнення 25 200,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" (далі - позивач, ТОВ "ІОНІТІ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (далі - відповідач, ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 25200,00 грн на підставі п. 5.4 Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020 (в редакції Додаткової угоди від 17.03.2020).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе за наведеним договором обов`язків належним чином, оскільки останній не забезпечив безперебійну роботу зарядних пристроїв постійного та змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в Акті приймання-передачі від 13.03.2020, що позбавило позивача можливості використати таке обладнання у господарській діяльності, внаслідок чого виникли підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 позовну заяву ТОВ "ІОНІТІ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

02.10.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи обґрунтованого розрахунку штрафних санкцій, відповідно до якого просив приєднати до матеріалів справи документи, що підтверджують усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

22.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги незаконними та такими, що мають ознаки кримінального правопорушення, та не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

«Дублікат» договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020 року, на який позивач посилається у позовній заяві, нібито, укладений між позивачем та відповідачем, як зазначає відповідач, в той час не укладався і має всі ознаки фальсифікації, виходячи з того, що у зазначеному Договорі є посилання на довіреність від 01.12.2019 року.

Відповідач зазначив, що ним дійсно була видана довіреність разом з печаткою, які були відкликані 27.03.2020. Зазначена довіреність передбачала укладання договорів та додаткових угод від імені та в інтересах підприємства виключно за умови погодження таких договорів із директором підприємства у письмовій формі, або шляхом повідомлення на електронну пошту, однак такий договір погоджений не був.

У правому верхньому куті Договору зазначено, що це «Дублікат» договору про надання послуг з розміщення обладнання укладеного 13 березня 2020 року між ТОВ «ІОНІТІ» та ТОВ «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ», однак в Договорі вказано Приватне підприємство «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ», що у свою чергу є іншою юридичною особою.

Відповідач зазначив, що позивач не звертався до відповідача щодо втрати, або відновлення Договору, що також унеможливлює створення Дубліката Договору як такого.

Дублікат Договору, не був завірений належним чином, ані позивачем, ані відповідачем. На написі «Дублікат», зокрема, засвідчена тільки його копія, тобто копія дублікату яку позивач подав до суду. Позивач не пояснив у позовній заяві звідки взявся Дублікат Договору і чого в нього не має оригіналу Договору, що також підтверджує його фальсифікацію.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилаючись на те, що відповідачем не підписувався Договір про надання послуг з розміщення обладнання з ТОВ «ІОНІТІ» від 13.03.2020 року, а він начебто наявний у позивача, просив витребувати його у позивача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву надав пояснення щодо відключення зарядних станцій. Відповідач вказав, що позивач у позовній заяві посилається на акт обстеження обладнання від 22.08.2020, відповідно якого встановлено відключення електрозарядної станції, однак відповідач щодо цього заперечує з огляду на таке.

В провадженні Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження за №0002330 від 13.05.2020 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, щодо викрадення обладнання, яке належить відповідачу. Також у більшості районів м. Києва були подані аналогічні заяви, які в подальшому, були приєднанні до вищезазначеного кримінального провадження. До цих заяв були також додані докази втручання (відеофайли) на яких вбачається, що встановлені особи - працівники ТОВ «ІОНІТІ» займаються демонтажем внутрішнього обладнання електрозарядних станцій, що призводить до їхнього виходу з ладу.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач у своїх оголошеннях на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook фактично визнав, що він самостійно розпочав відключення зарядних станцій, що в подальшому призвело до виходу з ладу останніх.

Відповідач зазначив, що станом на час складання даного відзиву, ним була подана заява на проведення експертизи з метою фіксації даних, розміщених на сторінці позивача у соціальній мережі Facebook. Однак, у зв`язку із необхідним додатковим часом для складання відповідного висновку, відповідач просив визнати поважним пропущений строк подачі такого висновку та зобов`язувався надати його.

29.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач заперечував щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив про таке.

Відомості, що наведені у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності, з огляду на те, що ОСОБА_1 було видано довіреність від 01.12.2019, відповідно до тексту якої відповідач уповноважив ОСОБА_1 бути його представником в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі, перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача. Для виконання зазначеної довіреності ОСОБА_1 надавалося право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Жодних обмежень повноважень ОСОБА_1 щодо укладення договорів, у тому числі шляхом їх письмового чи будь-якого іншого погодження, довіреністю не встановлено.

Щодо аргументів відповідача про «фальсифікацію» Договору, позивач зазначив, що аргументи відповідача є безпідставними. Договір та усі додатки до нього було складено і підписано з дотриманням усіх норм чинного законодавства повноважними особами. Неправомірність Договору не встановлено жодним чином, а отже, відсутні будь-які підстави вважати Договір сфальсифікованим.

Щодо описки в написі «Дублікат» позивач повідомив, що зазначена обставина є помилкою, спричиненою людським фактором. Суб`єктний склад осіб визначається в основному тексті дубліката документа, і зазначена описка жодним чином не впливає на зміст Договору. Спірний Договір не укладався із ТОВ «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ», а єдиною особою, з якою позивач був пов`язаний відносинами надання-отримання послуг з розміщення обладнання у спірному періоді, є ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» (відповідач у цій справі).

Як зазначає позивач, підписантом Договору з боку відповідача є ОСОБА_1, який, як зазначено в довіреності, проживає у місті Києві. У зв`язку з цим, більш доцільним під час оформлення дубліката Договору, було зв`язатися безпосередньо з ОСОБА_1 для пришвидшення та спрощення процесу виготовлення дубліката. Позивач наголошує на тому, що оформлення дубліката не є новим волевиявленням, яке могло б потребувати узгодження дій ОСОБА_1 з відповідачем, і не створює для сторін Договору нових прав та обов`язків, а є просто фактом виготовлення особливого виду копії документа.

Позивач зазначив, що предметом розгляду у цій справі є стягнення грошових коштів (штрафних санкцій), а не дійсність договору чи дубліката. На даний момент жодним чином не визнано недійсність договору, не підтверджено невідповідність дубліката оригіналу. Таким чином, обставини виготовлення дубліката не є предметом доказування у цій справі і не підлягають дослідженню. У зв`язку із чим відсутня необхідність пояснювати звідки взявся дублікат і чому відсутній оригінал Договору.

Щодо тверджень про кримінальне провадження щодо викрадання обладнання, яке належить підприємству, яке знаходиться у провадженні Святошинського управління поліції у м. Києві, позивач зазначив, що наведений відповідачем факт не відповідає дійсності, і станом на сьогодні встановлюється в ході кримінального провадження та не має відношення до цієї справи.

Позивач зазначив, що предметом розгляду цієї справи є порушення відповідачем обов`язку забезпечити функціонування обладнання позивача, розміщеного за адресою: м. Київ, пр. Оболонський, 1-Б (літ. А). Натомість у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на події, які можуть мати відношення до зовсім іншої адреси (як вбачається з наданої відповідачем копії витягу з ЄРДР): м. Київ, вул. Героїв Космосу, 4. Таким чином, наданий відповідачем документ не підтверджує жодних обставин у цій господарській справі.

Предметом Договору є розміщення обладнання позивача, при цьому, відповідно до пунктів 2.1.4, 2.1.5 Договору в редакції додаткової угоди від 17.03.2020, без письмової згоди позивача на місці для розміщення його обладнання, не може бути встановлене обладнання інших осіб, у тому числі відповідача.

Позивач повідомив, що ніколи не надавав дозволу на розміщення обладнання відповідача на визначеному Договором місці розміщення обладнання, і, як відомо позивачу, станом на 13.05.2020 за адресою: м. Київ, вул. Героїв Космосу, 4, не перебувало жодного обладнання відповідача.

Щодо повідомлень, які містяться на сторінці у соціальній мережі Facebook, позивач зазначив таке.

Зі змісту повідомлень очевидно вбачається, що мова йде про «відключення в мережі AUTOENTERPRISE». За своєю суттю це є зовсім іншою обставиною, ніж ті, що вказують на порушення відповідачем умов Договору. Відключення в мережі AUTOENTERPRISE передбачає припинення білінгового обліку зарядних пристроїв: тобто відключення від системи обліку електроенергії, яка споживається кожним зарядним пристроєм, а також грошових коштів, належних до сплати за надання послуг із заряджання електромобіля.

Натомість у Договорі, мова йде про відключення зарядних пристроїв від електричної мережі або припинення їх електричного живлення.

Як зазначає позивач, наведені повідомлення не вказують на відключення зарядних пристроїв позивача від електричної мережі, у зв`язку з чим не є належним доказом у цій справі. І тим більше не вказують на самостійне відключення позивачем зарядних пристроїв. Так, у повідомленні від 06.05.2020 зазначено: «З незрозумілих для нас причин та без завчасного попередження ми були обмежені в доступі до функціоналу мережі, а згодом повністю від неї відключені. Ми здійснюємо максимум зусиль для відновлення роботи нашої мережі, але устаткування, яким ми оперуємо, адаптовано виключно під єдину систему адміністрування, про що нас також не поінформували. Над даним технічним питанням ми зараз активно працюємо. На сьогоднішній день IONITY стали жертвами шантажу, маніпуляцій, залякування та нищення устаткування».

Із зазначеного повідомлення вбачається, що відключення обладнання позивача відбулося не з його волі, а внаслідок протиправних дій інших осіб.

Позивач зазначив, що повідомлення 04 - 06 травня 2020 року не входять до спірного періоду, у зв`язку з чим не можуть бути підтвердженням причин відключення обладнання 22.08.2020.

У відповіді на відзив позивач вказав, що зазначені у відповіді на відзив обставини, зокрема щодо змісту довіреності, будуть підтверджені заявами свідків, оформлені відповідно до статті 88 ГПК України. Проте у зв`язку з широким колом свідків, а також тим, що кожному з них потрібен час для викладення відомих їм фактів у письмовій формі із нотаріальним засвідченням справжності підпису свідка, позивач не має змоги надати нотаріальні заяви свідків разом із відповіддю на відзив.

У зв`язку з наведеним позивач просив, встановити позивачу додатковий строк для подання доказів, не менший ніж 10 днів для належного оформлення заяв свідків.

Позивач також вказав, що ним було направлено адвокатські запити, спрямовані на отримання інформації щодо довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_1 в інтересах відповідача та на даний момент відповіді на адвокатські запити не надійшли, у зв`язку з чим не можуть бути надані разом з відповіддю на відзив, однак будуть надані суду протягом додаткового часу, встановленого для подання доказів.

Судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву відповідача та відповідь позивача на відзив.

Керуючись положеннями ст. 73, 74, 80, 81 ГПК України, суд задовольнив клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву про витребування у позивача оригіналу та дублікату Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020 та про надання додаткового часу для подання висновку експерта. Суд задовольнив клопотання позивача, викладене у відповіді на відзив про надання додаткового строку для подання доказів, а саме заяв свідків та відповідей на адвокатські запити.

Ухвалою суду від 09.11.2020 в учасників справи витребувано відповідні докази.

23.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначив:

- надана позивачем копія довіреності від 01.12.2019 є сфальсифікованою, така довіреність позивачу не видавалася. Директор відповідача вказав на те, що довіреність, надану позивачу, він не підписував та позивачу не надавав;

- спірний договір є нікчемним, оскільки позивач його підписав фактично сам із собою, а в силу ст.235 ЦК України договір є удаваним та укладеним для приховування іншого правочину;

- дублікат договору створений без повноважень, оскільки на дублікаті відсутня інформація про час його створення;

- на дублікаті примітка «Дублікат» не проставлена, а виконана друкарським способом, тобто дублікат виготовлений разом із самим договором, а не зроблений із фотокопії договору, що підтверджує його фальсифікацію;

- дублікат договору не містить номеру договору, що грубо суперечить внутрішній інструкції діловодства ведення та обліку договорів відповідача, що підтверджує факт фальсифікації договору;

- саме позивачем здійснювалися поетапні відключення зарядних станцій відповідача, про що позивачем було заявлено в соціальній мережі Facebook. Лише позивач мав можливість фізичного відключення зарядних станцій від електроживлення, оскільки знаходиться в м. Києві, а відповідач - ні, так як знаходиться в м. Харків. Позивач, сам відключивши зарядні станції (про що ним самим здійснено заяви в соціальній мережі Facebook), цей факт і зафіксував своїм актом від 22.08.2020. Крім того, відповідач не може здійснювати знеструмлення зарядних станцій в м. Києві, оскільки постачання електричної енергії здійснюється власником локації (ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС»).

Відповідачем до заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву додано копії: дублікат договору між позивачем та відповідачем від 20.03.2020 про надання послуг з розміщення обладнання за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 21-Б; дублікат договору між позивачем та відповідачем від 29.01.2020 про надання послуг з розміщення обладнання на локації ТОВ «АГРОМАТ»; договору №13452 від 30.09.2019 між відповідачем та ТОВ «ФОРУМ ГРУП УКРАЇНА» про надання послуг з розміщення майна за адресою: м. Київ, вул. Героїв Космосу, 4; експертний висновок від 20.10.2020 №304/2020-ЕВ за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет; висновок №576/10/2020 від 19.10.2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет, за заявою ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ».

Також відповідачем надано оригінал звіту від 16.11.2020 про витрати на правничу допомогу, надану відповідачу представником відповідача у суді на загальну суму 15000,00 грн.

23.11.2020 через відділ діловодства суду позивач на виконання ухвали суду від 09.11.2020 разом із супровідним листом надав: дублікат укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020 з актом приймання-передачі від 13.03.2020 до нього; дублікат додаткової угоди від 17.03.2020 до укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020. Також у супровідному листі позивач надав пояснення, що надати оригінали договору від 13.03.2020 та додаткової угоди до нього від 17.03.2020 не може через втрату вказаних документів. Саме в зв`язку із втратою цих документів і були оформленні їх дублікати.

23.11.2020 через відділ діловодства суду позивач подав клопотання про приєднання наступних документів до матеріалів справи:

- нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , в якій ОСОБА_1 виклав зміст наданої йому відповідачем довіреності від 01.12.2019 на представництво відповідача з правом укладення від імені відповідача договорів. Надана йому відповідачем довіреність від 01.12.2019 не містила обмежень на укладення договорів, в тому числі щодо необхідності погодження умов договорів з директором відповідача. На підставі довіреності від 01.12.2019 ним від імені відповідача був укладений із позивачем договір від 13.03.2020 з додатками. В кінці березня 2020 ОСОБА_1 отримав від відповідача вказівку направити усі укладені від імені відповідача договори до м. Харків, в тому числі і договір від 13.03.2020. Помилково ним відповідачу був направлений і примірник договору від 13.03.2020 позивача. Спроби отримати від відповідача примірник договору позивача не вдалися, тому ОСОБА_1 звернувся до директора позивача з пропозицією оформити дублікат договору від 13.03.2020. Оскільки ОСОБА_1 на підставі довіреності від 01.12.2019 мав повноваження на укладення договору від 13.03.2020, ним і був підписаний дублікат від імені відповідача;

- нотаріально посвідчену заву свідка ОСОБА_2 , директора позивача, в якій ОСОБА_2 повідомив про те, що ним, згідно передбачених статутом повноважень, був укладений договір від 13.03.2020 з відповідачем. Від відповідача договір підписав ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності від 01.12.2019. У довіреності обмеження на представництво інтересів відповідача та на укладення договорів не були передбачені. Наприкінці березня 2020 оригінал договору помилково був направлений ОСОБА_1 до м. Харкова. В зв`язку із втратою оригіналу договору було прийнято рішення оформити дублікат договору з наміром його знищити при поверненні оригіналу договору. Так як довіреність ОСОБА_1 була чинна до 31.12.2020, не було необхідності звертати для оформлення дублікату до директора відповідача. Оригінал договору позивачу повернутий не був, тому у своїй діяльності позивач використовує дублікат договору. 22.08.2020 за допомогою облікової програми Ecofactor, призначеної для дистанційного управління зарядними пристроями для заряджання електромобілів, ОСОБА_2 було виявлено відключення обладнання позивача на фасаді будівлі торгово-розважального центру «Dream Town» по АДРЕСА_1 , яке є предметом договору між позивачем та відповідачем від 13.03.2020. Ним та монтажником ОСОБА_3 з виїздом на місце було встановлено, що на екранах одного зарядного пристрою постійного струму та двох зарядних пристроях змінного струму була відсутня інформація про їх облік в білінговій системі Ecofactor, а були наявні відомості про їх облік в білінговій системі AUTOENTERPRISE. Це свідчить про те, що були замінені модеми зарядних станцій (модеми - пристрої-складові частини зарядних станцій, що призначені для зв`язку з системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування). Ним та ОСОБА_3 було встановлено, що модеми позивача в зарядних станціях були відсутні, а замість них встановлені сторонні модеми. Здійснити заміну модему без відключення зарядної станції від електроживлення неможливо. Ним не надавалися будь-кому вказівки про відключення вказаних вище зарядних станцій від електроживлення та від білінгової системи Ecofactor. ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 20.11.2020 повторно проведено обстеження зарядних станцій на фасаді будівлі торгово-розважального центру «Dream Town» по АДРЕСА_1 , яке є предметом договору між позивачем та відповідачем від 13.03.2020. Результати обстеження ними встановлені такі ж, як і при обстеженні 22.08.2020 - відсутність модемів позивача з обліком в білінговій системі Ecofactor та наявність сторонніх модемів в зарядних станціях. Використання позивачем зазначених зарядних станцій у своїй господарській діяльності як станом на 22.08.2020, так і станом на 20.11.2020 неможливе;

- копію відповіді від 26.10.2020 №26/001 ФОП Ковалець В.М. на адвокатський запит адвоката Гордієнко Н.П. про те, що ФОП Ковалець В.М. 20.02.2020 із відповідачем був укладений договір №20-02-2020/1/В про надання ним відповідачу послуг з надання місця для розміщення обладнання зарядних станцій для електромобілів. Від відповідача договір був підписаний ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності відповідача від 01.12.2019. Додано копію договору №20-02-2020/1/В від 20.02.2020 та копію довіреності відповідача на ОСОБА_1 від 01.12.2019;

- копію відповіді від 09.11.2020 №188/1 ТОВ «ТК «БУГ» на адвокатський запит адвоката Гордієнко Н.П. про те, що ТОВ «ТК «БУГ» 20.02.2020 із відповідачем був укладений договір №20-02-2020/В про надання ним відповідачу послуг з надання місця для розміщення обладнання зарядних станцій для електромобілів. Від відповідача договір був підписаний ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності відповідача від 01.12.2019. Додано копію договору №20-02-2020/В від 20.02.2020 та копію довіреності відповідача на ОСОБА_1 від 01.12.2019;

- копію довідки від 20.11.2020 №22, наданої позивачу ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ», про те, що на підставі укладеного між позивачем та ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ» договору ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ» здійснює адміністрування білінгової системи Ecofactor. В цій системі зареєстровані та обслуговуються в режимі онлайн « 24/7» зарядні пристрої позивача по АДРЕСА_1 , а саме: два зарядних пристрої змінного струму для заряджання електромобілів (АС): type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1 та зарядний пристрій постійного струму для заряджання електромобілів (DС): CHAdeMO (112A)/ type 2 (40A*3) / type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 1. З 22.08.2020 вказані зарядні пристрої в білінговій системі Ecofactor обліковуються як відключені з не відомих ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ» причин. З 22.08.2020 по день надання довідки включення цих зарядних пристроїв не відбувалося. Вказівки від позивача щодо відключення зарядних пристроїв від білінгової системи Ecofactor не надходили.

Судом долучені до матеріалів справи подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву з доданими копіями дублікату договору між позивачем та відповідачем від 20.03.2020 про надання послуг з розміщення обладнання за адресою: АДРЕСА_2 ; дублікату договору між позивачем та відповідачем від 29.01.2020 про надання послуг з розміщення обладнання на локації ТОВ «АГРОМАТ»; договору №13452 від 30.09.2019 між відповідачем та ТОВ «ФОРУМ ГРУП УКРАЇНА» про надання послуг з розміщення майна за адресою: АДРЕСА_3 ; експертного висновку від 20.10.2020 №304/2020-ЕВ за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет; висновку №576/10/2020 від 19.10.2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет, за заявою ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ».

Судом долучені до матеріалів справи наданий позивачем дублікат укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020 з актом приймання-передачі від 13.03.2020 до нього; дублікат додаткової угоди від 17.03.2020 до укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з розміщення обладнання від 13.03.2020.

Суд задовільнив клопотання позивача та приєднав до матеріалів справи документи, зазначені в клопотанні відповідача від 23.11.2020.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті спору, подані позивачем та відповідачем та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперчень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

13.03.2020 між ТОВ «ІОНІТІ» (позивач) та ТОВ «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» (відповідач,) укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - Договір).

За Договором відповідач (виконавець по Договору) зобов`язується надати позивачу (замовник по Договору) послуги з розміщення обладнання, визначеного в актах приймання-передачі, а позивач зобов`язується прийняти та оплатити послуги.

Місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі (п.1.2 Договору).

Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування (п.1.3 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначені обов`язки відповідача по договору, зокрема: надати можливість замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечити безперебійне електричне живлення обладнання замовника; забезпечити охорону обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; не використовувати обладнання замовника для власних комерційних потреб.

Замовник зобов`язується, зокрема, своєчасно сплачувати за надані послуги, а також компенсувати вартість витрат електричної енергії (п.2.2 Договору).

Оплата послуг виконавця згідно п.3.1 Договору визначена як щомісячна основна фіксована плата в розмірі 6600,00 грн. та додаткова плата за формулою: вартість спожитих обладнанням кВт*год. (без ПДВ) * 0,6 - основна фіксована плата. Послуги виконавця сплачуються замовником протягом 10 банківських днів після виставлення виконавцем відповідного рахунку (п.3.3 Договору).

П.4.2 Договору сторони встановили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Строк дії договору сторони визначили до 31 березня 2021 року (п.6.1 Договору).

13.03.2020 сторонами Договору був підписаний акт приймання-передачі до договору, відповідно до якого замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання:

- зарядний пристрій для електромобілів « 2347 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1»,

- зарядний пристрій для електромобілів « 2342 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1»,

- зарядний пристрій для електромобілів « 2317 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/ type 2 (40A*3) / type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 1»,

з місцем розміщення обладнання - нежила площа на фасаді будівлі торговельно-розважального центру « Dream Town », блок А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 8,0 квадратних метрів.

17.03.2020 сторони Договору уклали додаткову угоду до Договору, якою внесли зміни до ряду пунктів Договору та уточнили ряд положень Договору, зокрема:

- п.1.1 виклали в наступній редакції: «В порядку та на умовах визначених Договором, виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до цього Договору, іменованих надалі - Обладнання, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги».

- п.1.2 доповнено абзацом наступного змісту: «Місцем виконання цього Договору є місце розміщення Обладнання».

- п.2.1 доповнено зобов`язаннями виконавця отримувати письмову згоду замовника на розміщення на об`єктах, на яких розміщується Обладнання, власного та/або орендованого майна (п.2.1.4) та у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення Обладнання від електричної мережі (п.2.1.11).

- п.5.4 викладено в новій редакції та визначено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору, (в тому числі але не виключно внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження Обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до Обладнання, неможливості підключення Обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі що вираховується за наступною формулою:

P=DC*1500+AC*150, де Р - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання Обладнання або окремих одиниць Обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі; DC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; AC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

- п. 10 додаткової угоди сторони ідентифікували обладнання за Договором, яке визначене в акті приймання-передачі від 13.03.2020 до Договору таким чином:

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС) « 2347 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1»,

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання для електромобілів (АС) « 2342 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1»,

- зарядний пристрій постійного струму для заряджання для електромобілів (DC) « 2317 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/ type 2 (40A*3) / type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 1»,

Договір від 13.03.2020, акт приймання-передачі від 13.03.2020 та додаткову угоду до Договору від 17.03.2020 від відповідача підписано представником ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності відповідача від 01.12.2019.

Відповідно до довіреності відповідача від 01.12.2019 на ОСОБА_1 (наданої позивачем), ОСОБА_1 уповноважений відповідачем на представлення відповідача в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування з питань, що пов`язані із укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача. На виконання довіреності ОСОБА_1 надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2020.

Надана суду позивачем копія довіреності з копії посвідчена 26.10.2020 нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., зареєстрована в реєстрі за №2420. Також на копії з копії міститься фотокопія посвідчувального напису про засвідчення вірності копії з оригіналу документа, вчиненого 17.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та зареєстрована в реєстрі за №238.

Відповідно до тексту довіреності відповідача від 01.12.2019 на ОСОБА_1 (наданої відповідачем), ОСОБА_1 уповноважений відповідачем на представлення відповідача в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування з питань, що пов`язані із укладанням та підписанням договорів оренди для розміщення зарядних пристроїв для електромобілів від імені та в інтересах відповідача, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача виключно за умови погодження таких договорів із директором відповідача у письмовій формі та/або шляхом повідомлення на електронну пошту. На виконання довіреності ОСОБА_1 надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти) розміщення обладнання, додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2020.

22.08.2020 директором позивача ОСОБА_2 та монтажником електричного устаткування ОСОБА_3 складено акт обстеження обладнання, розташованого на нежилій площі на фасаді будівлі торговельно-розважального центру "Dream Town" по проспекту Оболонському, 1-Б (літ.А): зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС) « 2347 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1», зарядного пристрою змінного струму для заряджання для електромобілів (АС) « 2342 IONITY by AE type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1», зарядного пристрою постійного струму для заряджання для електромобілів (DC) « 2317 IONITY by AE CHAdeMO (112A)/ type 2 (40A*3) / type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 1».

Обстеженням встановлено факт неможливості використання вказаного обладнання в зв`язку із його відключенням.

ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ» довідкою від 28.09.2020 №17, виданій позивачу, зазначило, що з 22.08.2020 до дня надання довідки зарядні пристрої позивача по проспекту Оболонському, 1-Б (літ.А) в м. Києві, а саме: два зарядних пристрої змінного струму для заряджання електромобілів (АС): type 2 (63A*3)/ type 1 (40A) ТРЦ Dream Town 1 та зарядний пристрій постійного струму для заряджання електромобілів (DС): CHAdeMO (112A)/ type 2 (40A*3) / type 1 (40А) ТРЦ Dream Town 1, в білінговій системі EcoFactor, що адмініструється ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ», обліковуються як відключені з не відомих причин.

Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції на суму 25200,00 грн. на підставі п.5.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.03.2020) за порушення відповідачем умов Договору, що призвело до неможливості використання Позивачем обладнання у своїй господарській діяльності.

Розрахунок штрафних санкцій позивачем здійснено на підставі формули, визначеної п.5.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.03.2020) P=DC*1500+AC*150, де Р - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання Обладнання або окремих одиниць Обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі; DC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; AC - кількість одиниць Обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Період розрахунку штрафних санкцій визначений у 14 календарних днів з 22.08.2020 по 04.09.2020 включно.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими наданими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними. Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ГПК України встановлено принцип достовірності доказів, що означає достовірність саме тих доказів, які створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд вважає докази позивача про наявність у ОСОБА_1 наданих довіреністю від 01.12.2019 повноважень на укладення Договору від 13.03.2020 більш належними та достовірними, ніж докази відповідача. Судом враховано наявність у наданій позивачем копії довіреності відповідача від 01.12.2019 на ОСОБА_1 відмітки про здійснення посвідчувального напису нотаріуса про засвідчення вірності копії з оригіналу документа. Вірність копії з оригіналу документа була засвідчена 17.02.2020 та зареєстрована в реєстрі за № 238. Копія довіреності від 01.12.2019 на ОСОБА_1, надана відповідачем, крім підпису директора відповідача і печатки відповідача, не містить інших доказів про автентичність тексту довіреності на дату її видання.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на підставі довіреності від 01.12.2019 мав необхідні повноваження та права на укладення від імені відповідача Договору від 13.03.2020, підписання акту приймання-передачі до Договору та укладення 17.03.2020 додаткової угоди до Договору.

Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст.246 ЦК України).

Таким чином, відповідач, уповноваживши ОСОБА_1 довіреністю від 01.12.2019 на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені Договором.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів відмови від Договору, визнання Договору недійсним чи вчинення інших дій, які б свідчили про не визнання відповідачем Договору.

Оскільки відповідачем укладено із позивачем Договір, відповідач зобов`язаний виконувати умови Договору, а при їх невиконанні - нести передбачену Договором відповідальність.

Так, згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (в тому числі - з договорів).

Аналогічні приписи встановлені і в статтях 173, 174 ГК України.

Договором, відповідно до ст.626 ЦКУ, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦКУ).

Згідно ст.526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий же припис міститься і в ст. 193 ГКУ.

Ст.216 ГКУ визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ст.217 ГКУ).

Відповідно до положень ст.218 ГКУ підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 610 ЦКУ визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ст.546 ЦКУ). Відповідно до ст.548 ЦКУ виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст.549 ЦКУ).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦКУ).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦКУ).

Статтею 230 ГКУ визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів, робіт, послуг (ст.231 ГКУ).

Укладений між позивачем та відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг за плату.

Згідно ст.901 ЦКУ за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.906 ЦКУ).

Відтак, на підставі поданих сторонами доказів судом не встановлено обставин порушення сторонами Договору вимог закону при укладенні Договору, як не надано доказів і судом не встановлено невідповідності Договору вимогам закону. Судом встановлено правомірність визначення сторонами в додатковій угоді до Договору від 17.03.2020 штрафних санкцій до відповідача при порушенні зобов`язань, визначених п.5.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.03.2020).

Оскільки позивачем актом від 22.08.2020 було встановлено відключення обладнання, що унеможливило використання такого обладнання, відповідачем не виконано своїх зобов`язань за Договором, передбачених п.2.1 Договору, зокрема відповідачем порушене зобов`язання із забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника (п.2.1.7 Договору) та отримання письмового дозволу замовника на відключення обладнання від електричної мережі (п.2.1.11 Договору).

Факт відключення обладнання позивача підтверджується актом позивача від 22.08.2020, довідками від 28.09.2020 №17 та від 20.11.2020 №22 ТОВ «ЗАРЯДНІ МЕРЕЖІ», поясненнями ОСОБА_2 .

Відповідачем доказів належного виконання умов Договору, про невиконання яких вказує позивач, не надано.

Сума і порядок обрахунку штрафних санкцій за порушення відповідачем умов Договору, зроблених позивачем, відповідає умовам Договору, а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф в розмірі 25 200,00 грн. з розрахунку P= (1*1500+2*150)*14, де: Р - сума штрафу у гривнях, 1*1500 - сума штрафу за один день неможливості використання одного зарядного пристрою постійного струму, 2*150 - сума штрафу за один день неможливості використання двох зарядних пристроїв змінного струму, 14 - кількість днів неможливості використання обладнання.

Щодо позиції відповідача про недійсність дублікату Договору як такого що не відповідає вимогам до оформлення дублікатів документів, то суд зазначає, що договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними.

Дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц).

Щодо інших документів, наданих сторонами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому судом не приймається як докази по справі наступні надані сторонами документи:

- надана позивачем копія акту обстеження обладнання від 02.10.2020, оскільки цей акт засвідчує факт, який не входить у період невиконання відповідачем зобов`язань по Договору, які є предметом позову;

- надана відповідачем копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 0002330, оскільки стосується подій, що відбулась 13.05.2020 та обладнання, розташованого по вул. Героїв Космосу, 4 в м. Києві, що не є предметом і обставинами спору по справі;

- надана відповідачем копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 0002794, оскільки із зазначених у копії витягу відомостей не вбачається стосунку до предмету і обставин спору по справі;

- надана позивачем копія рішення №254/2020 дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, оскільки не вбачається стосунку до предмету і обставин спору по справі, а лише характеризує взаємовідносини відповідача з учасником позивача;

- надані відповідачем копії договорів між відповідачем та позивачем про надання послуг з розміщення обладнання від 20.03.2020 за адресою м. Київ, проспект Оболонський, 21-Б, та від 29.01.2020 про розміщення обладнання на орендованому відповідачем в ТОВ «АГРОМАТ» місці, оскільки за цими договорами місця надання послуг відповідачем позивачу є іншими, ніж адреса надання послуг за Договором;

- надана відповідачем копія договору про надання послуг з розміщення майна №13452 між відповідачем та ТОВ «ФОРУМ ГРУП Україна» за адресою: м. Київ, вул. Героїв Космосу, 4, оскільки ні місце надання послуг, ні суб`єктний склад цього договору не відповідають Договору.

Судом досліджено копії експертного висновку від 20.10.2020 №304/2020-ЕВ за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет та висновку №576/10/2020 від 19.10.2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет, за заявою ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ». У вказаних документах містяться роздруківки сторінок із інтернет-сайту ionity.ua та сторінок із інтернет-сайту facebook. Судом встановлено, що у вказаних висновках не міститься інформації, фактів, доказів та обставин щодо укладення Договору, його виконання, відключення зарядних пристроїв позивача, визначених у Договорі, з 22.08.2020 по 04.09.2020 включно.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача штрафу в сумі 25200,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем у позові визначено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, визначив в сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 102,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 6, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271 А, офіс 2; ідентифікаційний код 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, офіс 6; ідентифікаційний код 42153109) 25 200,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) штрафних санкцій та 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 07.12.2020.

Суддя Гумега О.В.