ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020м. ДніпроСправа № 904/5504/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛЕТЕХНІКА" м. Пологи, Запорізька обл.

до Приватне акціонерне товариство "НАСІННЕВЕ" м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки №04/04-2017НАС від 04.04.2014р. у розмірі 464 038,15 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛЕТЕХНІКА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "НАСІННЕВЕ" заборгованості за договором поставки №04/04-2017НАС від 04.04.2014 у розмірі 464 038,15 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 274 920,57 грн., 143 065,87 грн. - 18% річних, 46 051,71 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки №04/04-2017НАС від 04.04.2014, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 12.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідач відзив на позов не надав, про наявність справи у суді знав, що підтверджується підписом його представника у поштовому повідомленні №955, правом на продовження строків, визначених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору поставки, умов, строку поставки товару та строків оплати за поставлений товар, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з позовної заяви, 04.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗОН-ІМПОРТ", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛЕТЕХНІКА» (далі - постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «НАСІННЕВЕ» (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №04/04-2017НАС (далі - договір).

Постачальник зобов`язаний передати у власність покупця продукцію для сільгоспвиробництва (далі - товар та товари) відповідно до умов договору, а покупець зобов`язаний прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даних договором умовах (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що найменування, асортимент (номенклатура) товару, походження товару (країна та рік виробництва), його кількість, ціна (вартість) товару та код товару згідно УКТ ЗЕД визначаються у специфікаціях до договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним договором, і є невід`ємною частиною договору.

Згідно із п. 1.3. договору загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим договором, визначається кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, поставленого окремими партіями за всіма специфікаціями відповідно до умов договору на протязі його дії.

Товар постачається на умовах DDP у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено специфікацією. Конкретна адреса передачі товару покупцю (місце поставки) зазначається у специфікації. Строк поставки: постачальник зобов`язаний поставити товар за відповідною специфікацією протягом 5 календарних днів з дати внесення покупцем попередньої оплати (авансу) згідно п. 4.3.1. або п. 4.4.1 договору, якщо інше не передбачено специфікацією. Дострокова поставка товару постачальником попускається виключно за згодою сторін (п. 3.1. Договору).

Право власності та усі ризики на товар переходять від постачальника до покупця з дати поставки. Датою поставки є дата фактичного отримання покупцем товару у місці поставки, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної та/або акту прийому-передачі товару (п. 3.3. договору).

Згідно п. 4.1. договору загальна вартість/ціна товару за цим договором (ціна договору) складає суму вартості/ціни партій товару за всіма специфікаціями до цого договору.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що у разі, коли ціна (вартості) товару не має еквівалента у іноземній валюті за відповідною специфікацією, то, якщо інше не визначено сторонами у специфікації, оплата товару за специфікацією здійснюється покупцем в наступному порядку:

Оплата у розмірі 30 % ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п`яти банківських днів з ати отримання покупцем наданого постачальником рахунку на оплату.

Постачальник зобов`язаний виставити та надати покупцю рахунок в день підписання сторонами відповідної специфікації. Рахунок дійсний протягом п`яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від строку, зазначеному рахунку.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов`язання по оплаті товару (дата оплати), з дати списання грошових коштів з поточного рахунку платника (покупця або третьої особи, що не є стороною за цим договором, згідно п. 4.5. договору) (пп. 4.4.1. договору).

Оплата решти 70% ціни (вартості) товару, передбаченої специфікації, здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупцю на поточний рахунок постачальника у строк/термін, визначений сторонами у відповідній специфікації.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов`язання по оплаті товару (дата оплати), з дати списання грошових коштів з поточного рахунку платника (покупця або третьої особи, що не є стороною за цим договором, згідно п. 4.5. договору) (пп. 4.4.2. договору).

Пунктом 9.1. договору встановлено, що за порушення умов договору винна сторона несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України та цим договором.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2017 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не позбавляє від відповідальності за порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 10.2. договору встановлено, що специфікації, за якими поставляється товар за цим договором, а також додаткові угоди та інші документи на виконання даного договору, що підписані уповноваженими представниками сторін, вважається невід`ємною частиною цього договору.

Сторонами підписано специфікацію №1, якою узгоджено поставку товару на загальну суму 392 743,67 грн., також специфікацією визначено умови оплати, а саме: авансова частина - 30% у розмірі 117 823,20 грн.; відстрочений платіж 70% у сумі 274 920,57 грн. не пізніше 15.10.2017 року.

07.04.2017 відповіжачем сплачено авансову частину в розмірі 117 823,10 грн.

Позивачем на виконання умов договору здійснено поставку відповідачеві товару на загальну суму 392 743,67 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1956 від 13.04.2017 та актом приймання-передачі № 12328 від 13.04.2017, підписаними сторонами без заперечень.

Станом на подачу позову до суду відповідач за поставлений товар не розрахувався, в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 274 920,57 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 274 920,57 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 18% річних у сумі 143 065,87 грн., інфляційні втрати - 46 051,71 грн. за період з 16.11.2017 по 06.10.2020.

Пунктом 9.4. договору встановлено, що у разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п. 4.3.2. або п. 4.4.2 договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку, якщо таке порушення триває понад 30 календарних днів покупець також сплачує продавцю 18 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

18% річних, що підлягають до стягнення за період з 16.11.2017 по 06.10.2020 становлять 143 065,87 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року становлять 47 656,57 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем - 46 051,71 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 274 920,57 грн., 18 % річних - 143 065,87 грн. та інфляційних втрат - 46 051,71 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛЕТЕХНІКА" до Приватного акціонерного товариства "НАСІННЕВЕ" про стягнення заборгованості за договором поставки №04/04-2017НАС від 04.04.2014р. у розмірі 464 038,15 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "НАСІННЕВЕ" (49005, м. Дніпро, пр.. Дмитра Яворницького, б. 12, каб. 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛЕТЕХНІКА" (76600, Запорізька область, м. Пологи, вул.. Зарічна, 55А, ) суми основного боргу у розмірі 274 920,57 грн., 18% річних - 143 065,87грн. та 46 051,71 грн. - інфляційних втрат, витрати по сплаті судового збору 6 960,57 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.12.2020

Суддя Н.Г. Назаренко