ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху

08 грудня 2020 року м.Харків Справа № 913/663/20
Провадження №34/913/663/20
Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши матеріали позовної заяви у справі
за позовом Приватного підприємства «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці», м. Кремінна Луганської області,
до Фермерського господарства «Риск», с. Невське Кремінського району Луганської області,
про стягнення 149 353 грн. 42 коп.
Суть спору: Приватне підприємство «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фермерського господарства «Риск», в якій просило стягнути з відповідача 149 353 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за Ліцензійним договором від 10.09.2018 року №2 про надання прав на використання ліній сортів рослин на умовах невиключної ліцензії як винагороду за надання прав на використання матеріального носія Торгівельної марки «Ласковая мама» у розмірі 40 665 грн. 80 коп. та заборгованість як винагороду за надання прав на використання матеріального носія Торгівельної марки «Мирна» в сумі 55 573 грн. 70 коп., інфляційні втрати у розмірі 46 714 грн. 65 коп. та 3% річних в сумі 6 399 грн. 27 коп., а також поточні платежі у розмірі 5 (п`яти) відсотків від вартості реалізованого матеріалу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено Ліцензійний договір від 10.09.2018 року №2 про надання прав на використання ліній сортів рослин на умовах невиключної ліцензії, відповідно до положень якого позивач надає, а відповідач приймає невиключне право на використання ліній сортів озимої пшениці Торгівельної марки «Ласковая мама» в кількості 20 000 кг на суму 124 000 грн. та Торгівельної марки «Мирна» в кількості 24 250 кг на суму 150 350 грн. і зобов`язується сплатити позивачу як винагороду за надання прав, передбачених цим Договором, в сумі 35% від вартості переданого матеріалу, одноразовий платіж протягом 5 днів з моменту укладення Договору.
Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання за Ліцензійним договором та фактично передав відповідачу зерно Торгівельної марки «Ласковая мама» вагою 18 740 кг на суму 116 188 грн. 00 коп. та зерно Торгівельної марки «Мирна» вагою 25 610 кг на суму 158 782 грн. 00 коп., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 04.09.2018. В свою чергу відповідач не виконав свій обов`язок щодо своєчасної та повної сплати одноразового платежу в сумі 35% від вартості переданого матеріалу як винагороди за надання прав згідно Договору.
До того ж, за умовами п. 4.2. Ліцензійного договору відповідач мав сплатити на користь позивача поточні платежі в сумі, визначеній нижченаведеними процентними ставками від вартості матеріалу, який буде реалізовуватися ним за весь період за використання зазначеного матеріалу сорту у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу. Проте, як стверджує позивач, відповідачем зазначені платежі також не було сплачено.
Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 33 000 грн. 00 коп.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 справу №913/663/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
За змістом п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач зазначає ціну позову у розмірі 149 353 грн. 42 коп., як загальну суму винагород за надання прав на використання матеріальних носіїв Торгівельної марки «Ласковая мама» в сумі 40 665 грн. 80 коп. та Торгівельної марки «Мирна» у розмірі 55 573 грн. 70 коп., інфляційних втрат в сумі 46 714 грн. 65 коп. та 3% річних в розмірі 6 399 грн. 27 коп.
Проте в тексті позовної заяви та в її прохальній частині позивач, крім вказаної вимоги про стягнення суми винагороди, інфляційних втрат та 3% річних, заявляє також вимогу про стягнення з відповідача на його користь поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу, однак не зазначає її суму.
Позивач посилається на те, що відповідачем здійснено посіви сортів озимої пшениці «Ласковая мама» та «Мирна», проведено жнива та отримано урожай, який в подальшому було реалізовано. Проте сума, яку було реалізовано даний матеріал, йому не відома, оскільки, за твердженням позивача, відповідач не надає доступу до бухгалтерської документації про відтворений, проданий або переданий матеріал.
При цьому, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17.
З огляду на вказане, позовна вимога про стягнення поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу є вимогою майнового характеру. Відтак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу, позивач мав вказати суму таких платежів в грошовому вираженні та відобразити її в ціні позову.
Однак, як встановлено судом, позивач суму поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу не зазначає та, відповідно, не відображає її в ціні позову, що є порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України.
Разом з тим, посилання позивача на ненадання йому доступу до бухгалтерської документації відповідача про відтворений, проданий або переданий матеріал, не є належним обґрунтуванням не зазначення суми, яка підлягає стягненню та не відображення її в загальній ціні позову.
Суд зауважує, що ціна позову є визначальною для встановлення категорії справи і можливості її віднесення до малозначної, виду позовного провадження, за яким дана справа має розглядатися (загального позовного або спрощеного), а також суми судового збору, яка підлягає сплаті позивачем при поданні позову.
Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір», який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Згідно пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тобто судовий збір з позовної заяви про стягнення з відповідача поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу визначається з урахуванням суми таких платежів, як зі спору майнового характеру.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивачем при поданні позову за дану майнову вимогу було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн. В свою чергу, не зазначення позивачем в грошовому вираженні суми поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу та не відображення її в ціні позову, позбавляє можливості суд встановити точну суму судового збору, яка мала бути сплачена позивачем.
Положеннями ч. 2, 3 ст. 164 ГПК України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідачем здійснено посіви сортів озимої пшениці «Ласковая мама» та «Мирна», проведено жнива та отримано урожай, який в подальшому було реалізовано.
Згідно п. 4.2. Ліцензійного договору відповідач мав сплатити на користь позивача поточні платежі в сумі, визначеній нижченаведеними процентними ставками від вартості матеріалу, який буде реалізовуватися ним за весь період за використання зазначеного матеріалу сорту у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу.
Частинами 1, 2, 4 ст. 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Проте, позивач в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, не додав до позовної заяви належних доказів щодо здійснення відповідачем посівів сортів озимої пшениці «Ласковая мама» та «Мирна», проведення ним жнив, отримання урожаю, подальшої його реалізації з вказівкою на суму, з якої мають бути розраховані поточні платежі у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу.
Таким чином, в порушення приписів ч. 2, 3 ст. 164 ГПК України позивачем не надані докази на підтвердження вказаних обставин, а також не заявлено клопотання про їх витребування.
Крім того, п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Як зазначалося вище, позивач суми поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу не вказав, а також, в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України, не надав обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.
Хоча такий розрахунок заявлених до стягнення сум має міститись в позовній заяві або подається до суду в оригіналі, за підписом уповноваженої особи як і позовна заява.
До того ж, в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн. 00 коп., однак не навів розрахунок сум судових витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на вказані недоліки, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви Приватного підприємства «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці» без руху.
Згідно з ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви Приватного підприємства «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці» без руху з наданням заявникові 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення наведених недоліків.
Позивачу у вказаний строк слід надати до суду заяву про усунення недоліків, в якій вказати розмір майнової вимоги про стягнення поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу із зазначенням суми таких платежів, зазначити ціну позову з урахуванням вказаної майнової вимоги, навести розрахунок заявлених до стягнення сум щодо поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу та обґрунтований розрахунок сум судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн. 00 коп.
Разом із заявою про усунення недоліків позивачу слід надати суду належні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується вимога про стягнення з відповідача поточних платежів у розмірі 5% від вартості реалізованого матеріалу, а також докази сплати судового збору за дану майнову вимогу.
У той же час, суд звертає увагу, що у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 232 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовну заяву Приватного підприємства «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці» залишити без руху.
2. Надати Приватному підприємству «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці» 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.
3. Роз`яснити Приватному підприємству «Східноукраїнська генбаза авторського надбання клітинної плазми високоякісної пшениці», що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду (ч. 3 ст. 174 ГПК України); якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 08.12.2020 та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Іванов