ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/1643/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Іоннікова І.А.; судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.)

від 16.09.2020

у справі № 910/1643/20

за позовом Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів"

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними,

за участю представників учасників справи:

позивача - Змієвець О.П., Чебан Н.М.

відповідача - Петрик Т.В.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 286/3/19/163 від 14.05.2019 безпідставно відмовився від прийняття товару, чим порушив права та законні інтереси позивача.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №910/1463/20 позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови від приймання товару під час приймального контролю якості товару 29.11.2019, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність товару до приймання за якістю, надав представникам відповідача доступ до приміщення, в яких зберігався товар та надав документи, які підтверджують якість та відповідність товару. Відмова від прийняття товару з боку відповідача в аспекті надання характеристики поведінки відповідача, суперечить принципу доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі №910/1463/20 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2.4. Мотивуючи постанову суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, що заявлена позивачем у цій справі вимога про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 21.01.2020 у справі № 910/7815/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 щодо ефективності обраного позивачем способу захисту.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №910/1643/20, Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" подало касаційну скаргу, якою просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

3.2. Підставою касаційного оскарження Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" визначило пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо правильного та ефективного обрання способу захисту порушеного права.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Між Державним підприємством "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) 14.05.2019 укладено договір № 286/3/19/163 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого, постачальник зобов`язався до 30.11.2019 поставити замовнику друковану продукцію з елементами захисту, а саме: військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу в кількості 336 000 штук вартістю 11 928 000,00 грн та військовий квиток офіцера запасу в кількості 9 600 штук вартістю 552 000,00 грн (далі разом - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що здійснення контролю за якістю товару складається з таких етапів: перевірка контрольного зразка; приймального контролю товару.

За умовами пункту 2.2. договору отримані від постачальника контрольні зразки товару перевіряються комісією з перевірки контрольних зразків предметів речового майна (далі - комісія), яка здійснює перевірку зовнішнього вигляду, конструкції, комплектності, лінійних вимірів, маркування та відповідність вимогам нормативної та технічної документації. У разі відповідності контрольних зразків комісія затверджує їх шляхом підписання ярлика та опломбовує. У разі, якщо за результатами перевірки виявлено невідповідність контрольних зразків зразку-еталону та вимогам нормативної та технічної документації, комісія не затверджує їх та складає акт з переліком зауважень.

Відповідно до пункту 2.3. договору, постачальник зобов`язаний до початку поставки товару за договором разом з оголошенням письмово повідомити представника замовника про готовність партії товару до приймання та місце здійснення приймального контролю товару за якістю.

Згідно з умовами пункту 2.3.1. договору результати приймального контролю товару оформлюються актом приймального контролю товару за якістю.

Пунктом 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках, які не врегульовані положеннями цього договору, здійснюється одержувачем замовника відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 19.07.2017 №375 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних сил України", Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6).

Листом від 28.11.2019 № 57/4730 позивач повідомив відповідача про готовність товару до приймання, надіслав відповідачу оголошення № 1, № 2 та запросив відповідача здійснити приймальний контроль товару за якістю відповідно до умов договору.

Листом від 29.11.2019 № 57/4732 позивач повідомив про направлення відповідачу контрольні зразки товару для проведення відповідної перевірки та затвердження контрольних зразків товару.

Як вказує позивач у позовній заяві, 29.11.2019 представники замовника прибули до позивача, проте не провели приймальний контроль товару у відповідності до вимог договору та безпідставно відмовилися приймати партії готового товару, про що складено акти приймального контролю товару за якістю № 1, № 2, в яких у рядку "Детальна інформація про брак (дефекти)" зазначено "в договорі не вказано назву технічної документації, відповідно якої проводиться приймання".

За твердженням позивача, при прийманні товару за якістю замовник замість перевірки якості та прийняття товару здійснив аналіз змісту договору, що стало підставою відмови замовника від приймання товару за договором. Такі дії представників замовника є протиправними, безпідставними, незаконними, що суперечить умовам договору, вимогам чинного законодавства України та порушують права та законні інтереси позивача.

Посилаючись на принцип обов`язковості договору, положення статей 655, 689, 690 Цивільного кодексу України, умови договору № 286/3/19/163 від 14.05.2019, порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо приймання товару позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару 29.11.2019.

5.3. Підставою касаційного оскарження Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" визначило пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо правильного та ефективного обрання способу захисту порушеного права.

5.4. Відповідно до частин першої та другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

5.5. Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

5.6. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

5.7. Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положенням статті 16 Цивільного кодексу України, держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

5.8. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

5.9. Як встановлено судами попередніх інстанцій, правовідносини сторін виникли із договору поставки.

5.10. Відповідно до пункту 6.1.2 договору замовник зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості.

5.11. Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

5.12. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу.

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

5.13. Частиною четвертою статті 690 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

5.14. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

5.15. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, судом апеляційної інстанції зазначено, що задоволення позову про визнання неправомірними дій щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару є нічим іншим як встановленням факту/обставин, що саме по собі не захищає порушене право, натомість ініціювання розгляду такої справи має на меті встановлення преюдиціальних обставин (фактів), які мають бути використані при подальшому розгляді позову про зобов`язання прийняти такий товар.

При цьому саме по собі встановлення фактів, що мають юридичне значення, як самостійний результат розгляду справи не належить до повноважень господарського суду. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

5.16. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що заявлена позивачем у справі вимога про визнання неправомірними дії щодо відмови від приймання товару за договором під час приймального контролю якості товару, не забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася, та у разі задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку за відсутності механізму виконання такого рішення.

При цьому колегія суддів враховує правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 21.01.2020 у справі № 910/7815/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 щодо ефективності обраного позивачем способу захисту.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

7. Судові витрати

7.1. Враховуючи, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі № 910/1643/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй