ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Справа№ 910/8348/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Поляк О.І.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Ручка О.А., адвокат, ордер серії КВ №819294 від 10.12.2019,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі №910/8348/20 (суддя Котков О.В., повний текст складено - 25.08.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" про стягнення 464 901,45 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" надійшла позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/07/19 від 01.06.2019 року у розмірі 464 901,45 грн., з яких: основного боргу - 392 800,00 грн., 3% річних - 5476,05 грн. та пені - 66 625,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі №910/8348/20 позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" грошові кошти: 392 000,00 грн. основного боргу, 5 364,27 грн. 3% річних, 65 432,00 грн. пені, 3 988,77 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 6 953,95 грн. В іншій частині позову відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі №910/8348/20 в частині стягнення пені, 3% річних, витрат на правову допомогу, та прийняти нове, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача основний борг у розмірі 392 000,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що з огляду на не встановлення в договорі та рахунку - фактурі строку оплати товару, підлягають застосуванню положення ст. 530 Цивільного кодексу України в частині виконання боржником свого обов`язку у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Також, скаржник вказує, що оскільки строк оплати товару не визначений у рахунку - фактурі, відповідно у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати додаткових нарахувань.

Окрім наведеного, апелянт посилається на те, що нарахування позивачем пені за ставкою, визначеною в договорі у розмірі 0,1% є необґрунтованим з огляду на її перевищення подвійної облікової ставки Національного банку України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча ухвалу про відкладення розгляду даної справи на 30.11.2020 було направлено судом за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи, що підтверджується реєстром відправлень.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи те, що неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність його викладеної письмово позиції, скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присуджених до стягнення сум пені та 3% річних, з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" (покупець) 01.06.2019 року укладено договір поставки № 01/07/19 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов`язується передати нафтопродукти (товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його вартість. Якість товару, який передається у власність покупця, повинен відповідати вимогам Державних стандартів (ДСТУ) або Технічних умов (ТУ), які діють на території України, що підтверджується паспортом якості виробника та/або сертифікатом відповідності (для товару, який підлягає сертифікації).

Відповідно до п. 2.2. договору ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та зазначається у рахунку-фактурі та відповідних видаткових накладних.

За умовами п. 2.5. договору оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем за умовами і строками визначеними у рахунку-фактурі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця. Рахунок-фактура надається покупцю засобами телекомунікаційного зв`язку.

Максимальний термін оплати, який може бути встановлений продавцем у рахунку-фактурі, за окрему партію товару за цим договором, не може перевищувати 5 банківських днів з дати поставки (передачі) товару покупцю (п. 2.6. договору).

Пунктом 3.5. договору встановлено, що факт поставки товару (передачі у власність) в рамках цього договору підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність товару) вважається дата, що вказана у видатковій накладній.

На виконання умов договору поставки за період з 22.11.2019 року по 13.12.2019 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 753 308,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1284 від 22.11.2019 року на суму 202 783,00 грн., № 1305 від 02.12.2019 року на суму 152 725,00 грн., №1347 від 13.12.2019 року на суму 397 800,00 грн., які підписані обопільно сторонами та скріплені їх печатками.

За отриманий товар відповідач розрахувався лише частково у розмірі 360 508,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Решта суми боргу у розмірі 392 800,00 грн. за видатковою накладною № 1347 від 13.12.2019 року залишилася неоплаченою, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 392 800,00 грн., враховуючи наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.5. договору оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем за умовами і строками визначеними у рахунку-фактурі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця. Рахунок-фактура надається покупцю засобами телекомунікаційного зв`язку.

Максимальний термін оплати, який може бути встановлений продавцем у рахунку-фактурі, за окрему партію товару за цим договором, не може перевищувати 5 банківських днів з дати поставки (передачі) товару покупцю (п. 2.6. договору).

Колегія суддів, проаналізувавши вказані пункти договору, дійшла висновку, що у разі не встановлення в рахунку-фактурі строку оплати товару, такий строк все одно не може перевищувати 5 банківських днів з дати поставки (передачі) товару покупцю.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що з огляду на не встановлення в договорі та рахунку - фактурі строку оплати товару, підлягають застосуванню положення ст. 530 Цивільного кодексу України в частині виконання боржником свого обов`язку у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.

Таким чином, враховуючи отримання 13.12.2019 року відповідачем товару на загальну суму 397 800,00 грн. за видатковою накладною № 1347, строк виконання покупцем його грошового зобов`язання розпочався з наступного дня - 14.12.2019 та відповідно сплив 18.12.2019, отже з 19.12.2019 розпочалося прострочення оплати товару.

Відповідач лише 23.04.2020 частково платив вказаний товар на суму 5 000 грн. Решта суми боргу у розмірі 392 800,00 грн. оплачена покупцем так і не була.

Враховуючи наведене, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, оскільки у відповідача наявний обов`язок з оплати коштів у розмірі 392 800,00 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позову в указаній частині.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 66 625,40 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 5.2. договору визначено, що кожна зі сторін, яка неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за цим договором, повинна на вимогу і на користь іншої сторони сплатити пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми).

Місцевий господарський суд, визнаючи обґрунтованим розрахунок пені, здійснений позивачем, в частині її нарахування за ставкою у розмірі 0,1%, в оскаржуваному рішенні вказав, що сторони скористалися наданим їм правом та в пункті 5.2. договору погодили інший розмір пені, ніж визначено у ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Стосовно вказаного колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

За наведених обставин, нарахування позивачем пені за ставкою, визначеною в договорі у розмірі 0,1% є необґрунтованим з огляду на її перевищення подвійної облікової ставки Національного банку України.

Отже, заявлена позивачем до стягнення пеня підлягає перерахунку.

При цьому, судом першої інстанції було невірно визначено період нарахування пені. Так, суд обґрунтовано пославшись на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, зокрема, пені, визначив початковим періодом її нарахування 21.12.2019.

Разом з тим, часткова оплата суми заборгованості у розмірі 5000 грн. за видатковою накладною № 1347 від 13.12.2019 року була здійснена відповідачем саме 23.04.2020, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Відповідно саме вказаний день (23.04.2020) фактичної сплати суми заборгованості не повинен включатися до розрахунку пені, а тому у місцевого господарського суду були відсутні підстави визначати початковим періодом її нарахування 21.12.2019, замість вірно вказаного позивачем - 19.12.2019.

Таким чином, вірним розрахунком пені з урахуванням викладеного є:

з 19.12.2019 по 22.04.2020 на суму заборгованості у розмірі 397 000 грн. - 31 584,47 грн.;

з 23.04.2020 по 03.06.2020 (визначений позивачем період, який не може бути збільшений судом) на суму заборгованості у розмірі 392 000 грн. - 7 040,35 грн.

Всього загальний розмір пені складає 38 624,81 грн.

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми пені.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 5476,05 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Місцевим господарським судом аналогічним чином було невірно визначено початковий період нарахування 3% річних, а тому рішення місцевого господарського суду також підлягає зміні в указаній частині.

Обґрунтованим розрахунком 3% річних є:

з 19.12.2019 по 22.04.2020 на суму заборгованості у розмірі 397 000 грн. - 4 119,68 грн.;

з 23.04.2020 по 03.06.2020 (визначений позивачем період, який не може бути збільшений судом) на суму заборгованості у розмірі 392 000 грн. - 1 323,68 грн.

Всього загальний розмір 3% річних складає 5 443,36 грн.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів, дійшла висновку щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 38 624,81 грн. та 3% річних в сумі 5 443,36 грн.

Доводи апелянта про те, що оскільки строк оплати товару не визначений у рахунку - фактурі, відповідно у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати додаткових нарахувань, колегією суддів відхиляються, оскільки як вже було встановлено судом, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом настав, вказане зобов`язання належним чином з боку покупця у встановлений договором строк не виконано, а тому позивач набув право на стягнення пені та 3 % річних.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом було необґрунтовано визначено початковий період нарахування пені та 3% річних, а також присуджено до стягнення пеню, сума якої перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присуджених до стягнення сум пені та 3% річних. В решті рішення - залишається без змін.

Крім цього, враховуючи зміну рішення у вказаній частині щодо розміру пені та річних перерахунку підлягають відповідно суми правничої допомоги та судового збору.

Крім цього, з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за її подання покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі №910/8348/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 у справі №910/8348/20 змінити в частині присуджених до стягнення сум пені та 3% річних. В решті рішення - залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" про стягнення 464 901,45 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" (ідентифікаційний код 38983074, адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, 12, офіс 3.13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" (ідентифікаційний код 40136228, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Героїв Крут, 15, офіс 201/5) 392 800,00 грн. основного боргу, 38 624 грн. 82 коп. пені, 5 443 грн. 36 коп. 3% річних, 3 758 грн. 80 коп. витрат на правничу допомогу та 6 553 грн. 02 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Ресурс" (ідентифікаційний код 40136228, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Героїв Крут, 15, офіс 201/5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" (ідентифікаційний код 38983074, адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, 12, офіс 3.13) 1 190 грн. 26 коп. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 30.11.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді О.І. Поляк

М.А. Руденко