СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа № 5023/5847/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Геза Т.Д., суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 2542 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі №5023/5847/11 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Хотенцем П.В., ухвалу підписано 31.08.2020)

за заявою Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича, м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №5023/5847/11 про банкрутство Фізичної особи - підприємця Ринського Володимира Леонідовича.

Постановою Господарського суду Харківської області від 20 липня 2011 року Фізичну особу - підприємця Ринського Володимира Леонідовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В межах справи про банкрутство Фізичної особи - підприємця Ринського Володимира Леонідовича розглядається заява (вхідний № 26308 від 09 серпня 2016 року) ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

27.07.2020 ліквідатор Фізичної особи - підприємця Ринського Володимира Леонідовича - арбітражний керуючий Корольов Вадим В`ячеславович звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою (вхідний № 17091) про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 задоволено заяву (вхідний № 17091 від 27.07.2020) арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про вжиття заходів забезпечення позову.

Постановлено вжити заходи забезпечення заяви ліквідатора Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича - арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про витребування майна шляхом заборони приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень 1-го поверху №1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна - 101, за винятком звернення ліквідатора Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича - арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна - 101, за Ринським Владиславом Леонідовичем на підставі судового рішення у справі №5023/5847/11.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення заяви, які просить вжити ліквідатор, в даному випадку є адекватним та співрозмірним заходом забезпечення вимог, який має зв`язок з предметом спору, при цьому такий спосіб не обмежує прав осіб, які є власниками майна на теперішній час, користуватись таким майном.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі №5023/5847/11 за заявою ліквідатора Фізичної особи - підприємця Ринського Володимира Леонідовича - арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про вжиття заходів забезпечення позову; в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що ліквідатором не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_1 вчиняються дії по відчуженню, реалізації нерухомого майна, чи підготовчих дій до їх реалізації, чи вчиняються дії іншими особами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність запису про іпотеку не може свідчити про неможливість виконання рішення суду в майбутньому. В матеріалах справи відсутні інші докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені.

Зазначає, що при зверненні з заявою про забезпечення позову ліквідатор лише формально припускав існування загрози відчуження ОСОБА_1 нерухомого майна чи звернення стягнення на предмет іпотеки третіми особами, і не навів жодного достатнього обґрунтування наявності правових підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

23.11.2020 до суду від ТОВ «ФК «Поліс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11430), в якому кредитор проти апеляційної скарги заперечує, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що вже під час розгляду справи про витребування майна ОСОБА_1 , знаючи про наявність такого судового спору, здійснила спробу відчужити дане майно. Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 може знову вчинити дії щодо відчуження нерухомого майна в будь-який момент до здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Ринським В.Л., зокрема й після ухвалення судового рішення про задоволення заяви арбітражного керуючого.

01.12.2020 на електронну адресу суду від ТОВ «ФК «Поліс» надійшло клопотання (вх.№11896) про розгляд справи без участі представника, в якому кредитор просив провести розгляд апеляційної скарги без участі представника ТОВ «ФК «Поліс» у зв`язку із зайнятістю представника в судовому засіданні у Господарському суді Львівської області. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Арбітражний керуючий Корольов В.В. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Інші учасники провадження у судове засідання не прибули, про час і місце слухання справи були належним чином повідомлені ухвалою суду від 12.11.2020.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2017 до Господарського суду Харківської області від ліквідатора Фізичної особи - підприємця Ринського Володимира Леонідовича - арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича надійшла заява про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

29.11.2018 до суду від ліквідатора надійшла заява (вх.№33489) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (уточнена), в якій ліквідатор просив визнати за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ."А-5", загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; витребувати від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

27.07.2020 до суду від ліквідатора надійшла заява (вхідний № 17091) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій ліквідатор просив суд заборонити приватним та державним нотаріусам, державним реєстратором, іншим особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень 1-го поверху №1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна - 101, за винятком звернення ліквідатора Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича - арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2, 3 в літ. "А-5", загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна - 101, за Ринським Владиславом Леонідовичем на підставі судового рішення у справі №5023/5847/11.

31.08.2020 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (далі - КУзПБ).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (боржника, кредиторів та інших учасників справи про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача (боржника) або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справу про банкрутство.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення із заявленими позивачем (боржником, кредитором) вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав боржника або кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13 лютого 2020 року у справі № 50/790-43/173.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

В обґрунтування клопотання про вжиття заходів забезпечення позову ліквідатор посилається на те, що відповідно до договору дарування (серія та номер: 1776, від 16 серпня 2017 року, засвідченого Остапенко Є.М. - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу) право власності на нерухоме майно перейшло до чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . 25 вересня 2017 року даний договір дарування було розірвано та спірні приміщення знову зареєстровано за ОСОБА_1 . Таким чином, на думку заявника, вже під час розгляду справи про витребування майна ОСОБА_1 , знаючи про наявність такого судового спору, здійснила спробу відчужити дане майно. Заявник вважає, що дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 може знову вчинити дії щодо відчуження нерухомого майна в будь-який момент до здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Ринським Володимиром Леонідовичем , зокрема й після ухвалення судового рішення про задоволення заяви арбітражного керуючого. На думку заявника, наведене свідчить не лише про потенційну можливість ухилення ОСОБА_1 від виконання майбутнього рішення суду, а і на обставини, які підтверджують, що під час розгляду справи остання вже вживала дії для ухилення від виконання майбутнього рішення суду. 17 серпня 2017 року (тобто наступного дня після того, як ОСОБА_1 подарувала нерухоме майно ОСОБА_3 ) ОСОБА_3 передав нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_5 на підставі іпотечного договору серія та номер 1796 від 17 серпня 2017 року, строк виконання основного зобов`язання - до 15 вересня 2017 року. Отже, як вказує заявник, строк виконання вказаного договору позики давно настав, проте, запис про іпотеку №21927901 на користь ОСОБА_5 досі міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, навіть попри те, що право власності на нерухоме майно знову повернулося до ОСОБА_1 . Повторна державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 відбулася після закінчення строку повернення позики. Таким чином, на думку заявника, збереження запису про іпотеку №21927901 після закінчення строку повернення позики свідчить про те, що дана позика повернута не була. Тому ліквідатор вважає, що існує ризик, що в будь-який момент на нерухоме майно може бути звернуто стягнення на підставі іпотечного договору номер 1796 від 17 серпня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зокрема й у позасудовий спосіб.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2020, 17.08.2017 ОСОБА_3 передав нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_5 на підставі іпотечного договору серія та номер 1796 від 17.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за договором позики грошових коштів від 17.08.2017; розмір позики 511 454,00 грн; строк виконання основного зобов`язання - до 15.09.2017.

Колегія суддів зазначає, що в межах даної справи розглядається заява ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.11.2016 у даній справі задоволено заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В.; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.11.2016 у справі №5023/5847/11 та прийнято нове рішення, яким заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.11.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 у справі №5023/5847/11; справу № 5023/5847/11 в частині розгляду заяви ліквідатора Корольова В.В. передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

При новому розгляді справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.04.2018 у даній справі відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви (вх.№7282 від 19.03.2018) про залишення без розгляду заяви ліквідатора (вх.№26308 від 09.08.2016) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора (вих.№29/1-5023/5847 від 02.08.2016, вх.№26308 від 09.08.2016) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.10.2018, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"; скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.04.2018 у справі №5023/5847/11; направлено справу на розгляд до Господарського суду Харківської області.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у даній справі задоволено заяву ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№ 26308 від 09.08.2016); визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101; постановлено витребувати від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3 в літ. А-5, загальною площею 81,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у справі №5023/5847/11 скасовано. Відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016)

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.12.2018 у справі №5023/5847/11 скасовано. Справу щодо розгляду заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ФОП Ринського В.Л. направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

В межах даної заяви 31.08.2020 судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу.

Аналізуючи мотивацію постановленої судом першої інстанції ухвали від 31.08.2020 крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, колегія суддів зазначає, що вжиття місцевим господарським судом заходів забезпечення у справі №5023/5847/11 шляхом заборони приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірних нежитлових приміщень, спрямоване на забезпечення збереження status quo до остаточного вирішення судом питання щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не вчиняються дії по відчуженню, реалізації нерухомого майна, чи підготовчих дій до їх реалізації, не вчиняються дії іншими особами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не спростовують доводів ліквідатора про наявність у ОСОБА_1 , як в одноособового власника, можливості вільно розпорядитись нежитловими приміщеннями якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував суд першої інстанції, є домірним заявленим вимогам ліквідатора в заяві про визнання права власності. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки нежитлові приміщення залишаються в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Дана правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи ліквідатора, які правомірно прийняті до уваги місцевим господарським судом, щодо тривалості розгляду заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та наявності станом на 13.07.2020 запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження спірного майна іпотекою за іпотечним договором №1796 від 18.08.2017, що обумовлює імовірність звернення стягнення на нерухоме майно на підставі зазначеного іпотечного договору.

Колегія суддів не приймає до уваги інші доводи представника апелянта, висловлені ним у судовому засіданні, з огляду на те, що дані доводи не були наведені в апеляційній скарзі, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2020 у справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.12.2020.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.В. Тарасова