ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3177/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 (повне рішення складено 18.09.2020, суддя Кеся Н.Б.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод", м.Дніпро

про стягнення 1240104,99 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" заборгованості у розмірі 1 240 104,99 грн, з яких: 507 144,53 грн - 20 % річних, 634 876,40 грн - пеня, 98 084,06 грн - інфляційні втрати та суму сплаченого судового збору у розмірі 18601,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №03062019-ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів від 03.06.2019.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" загальну суму заборгованості у розмірі 1 240 104,99 грн, з яких: 507 144,53 грн - 20 % річних, 634 876,40 грн - пеня, 98 084,06 грн - інфляційні втрати та суму сплаченого судового збору у розмірі 18601,57 грн.

Рішення місцевого господарського суду умотивовано посиланням на доведеність матеріалами справи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором, а також відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення санкцій за договором.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким позов задовольнити частково та зменшити суму заявлену до стягнення у розмірі 1 240 104,99 грн, з яких: 507 144,53 грн - 20 % річних, 634 876,40 грн - пеня, 98 084,06 грн - інфляційні втрати, не менше ніж на п`ятдесят відсотків.

В обґрунтування своєї правової позиції заявник посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання відповідача про зменшення не менш ніж на 50% суми нарахованих відповідачу санкцій, які підлягають стягненню на користь позивача.

Господарським судом не надано мотивованої правової оцінки наданим відповідачем доказам та аргументам щодо наявності підстав для зменшення суми санкцій.

Так, судом не враховано ступінь виконання зобов`язання відповідачем, а саме, повне виконання основного зобов`язання; понесення відповідачем значних збитків при виконання судового наказу, шляхом сплати основної винагороди виконавцю, яка становила 390 259,27 грн; збитковість фінансово-господарської діяльності товариства за 2019 рік; суттєве збільшення у договору поставки розміру процентів річних та періоду нарахування санкцій, в порівнянні з тими, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України та ст.232 Господарського кодексу України; неспірозмірність розміру майнової відповідальності відповідача за цим позовом - 1 240 104,99 грн з розміром простроченого платежу, розмір санкцій становить третину вартості несвоєчасно оплачених послуг (3 606 031,70 грн); ненадання позивачем доказів настання у нього збитків внаслідок несвоєчасного розрахунку відповідачем за договором, необгрунтування розміру збитків, який би відповідав нарахованим штрафним санкціям.

Відповідач не міг самостійно сплатити заборгованість, оскільки його рахунки були арештовані приватним виконавцем.

У зв`язку з арештом коштів, відповідач наполегливо просив своїх боржників розрахуватись за поставлену продукцію. Кошти, отримані від боржників, одразу списувалися приватним виконавцем для погашення заборгованості перед позивачем.

Скаржник зазначає, що сума стягнутих позивачем санкцій в розмірі 1 240 104,99 грн призведе до негативних наслідків і можливо до зупинення його діяльності, а тому просив суд зменшити їх розмір.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Аргументуючи відзив на апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що відповідач здійснив оплату за надані послуги не в добровільному порядку, а на підставі рішення суду та на стадії виконавчого провадження, тобто на стадії примусового виконання рішення суду. Відповідач тривалий час не здійснював будь-яких спроб погасити наявну заборгованість. Прострочення виконання грошового зобов`язання тривало майже один рік, внаслідок чого позивач поніс збитки, а саме: неодержані доходи (втрачена вигода), які позивач планував та мав право одержати у разі належного виконання зобов`язань за договором другою стороною та понесені позивачем витрати щодо організації надання послуги за укладеним договором, зокрема: сплата тарифу за перевезення вантажу у розмірі 3 394 284,40 грн. Крім того, позивачем понесені непрямі збитки, у зв`язку із знеціненням грошей у часі та альтернативні варіанти їх використання, існуючі ризики.

Посилання відповідача на те, що він зазнав збитків внаслідок сплати винагороди виконавцю, на думку позивача, не є належним доказом зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки сам відповідач власною тривалою бездіяльністю щодо оплати за надані послуги спричинив необхідність позивачу звертатися до суду, а потім до примусового виконання рішення суду.

Позивач не погоджується із твердженням відповідача щодо збитковості діяльності останнього, оскільки наданий відповідачем звіт про фінансові результати за 2019 рік не є належним та допустимим доказом, оскільки надані відповідачем дані не перевірені контролюючим органом.

Позивач наголошує, що сторони, підписуючи договір, засвідчили повне розуміння, прийнятність для себе його умов та обов`язковість їх виконання, зокрема, щодо суттєвого збільшення у договорі розміру процентів річних та періоду нарахування штрафних санкцій.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 30.11.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2020 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДІ-Логістик" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

30.11.2020 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

30.11.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

03.06.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "ДенДі-ЛОГІСТИК" (далі-експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" (далі-клієнт) укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів № 03062019-ПВ/ТЕ (далі - договір), за умовами п.1.1 якого клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних, та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав (далі зі текстом договору "послуги").

Відповідно до п.1.2. договору, вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу зазначаються в протоколі погодження договірної ціни/додатку, який є його невід`ємною частиною.

Діяльність сторін регламентується існуючими положеннями Статуту залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України, діючими правилами "СМГС", міжурядовими та прикордонними залізничними Угодами, національним та міжнародним транспортним правом, законодавчими актами України.

Згідно п.1.4. договору, виконуючи обов`язки за цим договором, згідно умов п.1.1., експедитор може надавати такі види транспортно-експедиційних послуг як організація перевезення вантажів різними видами транспорту, організація робіт, пов`язаних з прийманням, накопиченням, подрібненням, складуванням, зберіганням, зважуванням, митним оформленням вантажів клієнта та інше, надавати у користування вагони, а також може укладати договори від свого імені, або вчиняти інші дії, необхідні для виконання зобов`язань, визначених цим договором.

Клієнт зобов`язаний сплачувати експедитору додаткові платежі та збори, невраховані при узгодженні вартості перевезення, необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу, а також додаткові втрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу, при наявності документального підтвердження (п.2.2.9 договору).

Клієнт зобов`язаний сплачувати експедитору витрати пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами, інші витрати нараховані залізницею, при наявності документального підтвердження (п.2.2.10 договору).

Відповідно до п.2.2.15 договору термін знаходження вагонів на станціях (навантаження і вивантаження) відраховується з 00 г. 00 хв. дня, що слідує за днем (датою) прибуття вагонів на станцію, до 24 г. 00 хв. дня (дата) відправки вагонів зі станції. Простій ваганів вираховується сторонами в добах, при цьому неповна доба вважається за повну. У цілях достовірного визначення термінів простою при перевезеннях вантажів дата прибуття (дата календарного штемпелю в графі Прибуття на станцію призначення) вагону на станцію призначення (навантаження чи вивантаження) і дата відправки (дата календарного штемпелю в графі Оформлення вантажу до перевезення) на станцію призначення чи іншу станцію, вказану експедитором, визначається: на підставі інформаційних джерел, що є у Експедитора (дані ГІОЦ УЗ). У випадку незгоди клієнта із часом простою, заявленим експедитором, клієнт надає експедитору завірені клієнтом копії залізничної накладної відносно прибуття вагону та квитанції про прийом вагону до перевезення при його відправленні. Сторони підтверджують, що дані відомості (по прибуттю - штемпель в перевізному документі відносно прибуття на станцію, при відправці - штемпель в перевізному документі відносно відправки вагону) мають переважне значення перед даними ГІОЦ УЗ, інформаційних звітів (повідомлень) експедиторів, нових інформаційних джерел експедитора. При ненаданні клієнтом вищевказаних документів протягом 4 календарних днів з дати виставлення експедитором рахунку на оплату простою, кількість діб простою вважається визнаною та підтвердженою клієнтом, та рахунок підлягає оплаті в повному обсязі.

Згідно п.3.1. договору вартість послуг за договором узгоджується сторонами, про що складається та підписується протокол погодження договірної ціни /додаток, який є невід`ємною його частиною. Розмір плати експедитору входить до загальної вартості транспортно-експедиційного обслуговування, яка зазначена в протоколі погодження договірної ціни/додатку та в акті виконаних робіт.

Оплата за цим договором здійснюється в національній валюті України (п.3.2. договору).

Загальна сума договору визначається як загальна вартість послуг, наданих клієнту, згідно актів виконаних робіт (п.3.4 договору).

За умовами п.4.1. договору, клієнт здійснює 100% попередню оплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків не пізніше наступного банківського дня з дати виставлення рахунку. Банківські витрати несе клієнт. Датою оплати грошових коштів по даному договору є дата їх зарахування на розрахунковий рахунок експедитора або дата їх списання із розрахункового рахунку експедитора у випадку повернення передоплати клієнту.

В дорученні банку на перерахування грошових коштів клієнт зазначає за які перевезення проводяться оплата, номер договору, рахунку (п.4.2. договору).

Сторони здійснюють звірку розрахунків щомісячно (п.4.3 договору).

Після проведення звірки сторонами підписується акт взаєморозрахунків (п.4.4. договору).

Відповідно до п.6.1. договору надання послуг, вказаних в п. 1.1. договору, підтверджується актами виконаних робіт, підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги ТЕО з перевезень у внутрішньому сполученні та послуги ТЕО з міжнародних перевезень на суму 6748526,40 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт (надання послуг) № 584 від 31.07.2019 року та додатком до нього.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2019 в справі №904/4248/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2020, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі - Логістик" 3606031,70 грн основного боргу, 88915,85 грн 20% річних та 149971,40 грн пені за період з 04.08.2019 по 17.09.2019, 57673,78 грн витрат зі сплати судового збору.

22.05.2020 на виконання зазначеного рішення господарським судом видано відповідний наказ.

25.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження ВП №62174522.

На виконання рішення суду Відповідачем було погашено заборгованість, що підтверджується платіжними дорученнями №5177 від 01.06.2020, №5181 від 02.06.2020, №4861 від 27.05.2020.

01.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62174522.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 98084,06 грн за період серпень 2019 - квітень 2020, пеню за період з 18.09.2019 по 26.05.2020, з 27.05.2020 по 31.05.2020 та з 01.06.2020 по 01.06.2020 у розмірі 634876,40 грн та 20% річних з простроченої суми у розмірі 507144,53 грн.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення унормовано статтею 509 Цивільного кодексу України, за приписами якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та 20% річних (п.8.6 договору) та збільшили позовну давність за відповідними вимогами (п.8.16 договору).

Таким чином, пунктом 8.6. договору сторони змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 20% річних з простроченої суми.

Разом з тим, за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру санкцій, що підлягають стягненню з боржника, у зв`язку з простроченням відповідачем термінів оплати за послуги, колегія суддів враховує таке.

Главою 24 Господарського кодексу України передбачені загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом пункту 8.6. укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені та річних, колегія суддів враховує повне виконання відповідачем основного зобов`язання; суттєве збільшення у договорі процентів річних та періоду нарахування санкцій, в порівнянні з тими, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України та ст.232 Господарського кодексу України; ненадання суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану товариства саме в зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідачем у повному обсязі сплачено 20% річних в сумі 88 915,85 грн та 149 971,40 грн - пені за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2019 по справі №904/4248/19. Згідно балансу (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2019 відповідач за результатами фінансово-господарської діяльності у 2019 році отримав значні збитки. Збитковість діяльності відповідача зумовлена непроведенням в 2019 році розрахунків з боку його контрагентів (покупців, одержувачів товарів/продукції); з метою стягнення дебіторської заборгованості відповідач звернувся до господарського суду із відповідними позовами.

Встановивши наведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що зменшення заявленої до стягнення пені та річних на 50% забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

Колегія суддів відхиляє доводи посилання позивача про те, що ні Цивільним кодексом України, ні Господарським кодексом України не передбачено можливості зменшити, окрім штрафних санкцій (пені), відсотки річних (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України), оскільки наведене суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Колегія суддів відхиляє вимогу скаржника про зменшення суми інфляційних втрат, оскільки ці втрати в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

При цьому, судом враховано, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2019 у справі №904/4248/19 не вирішувалося питання про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за час затримки розрахунку за спірним договором.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції відповідно до приписів п.1ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

4.5 Розподіл судових витрат

Колегія суддів зазначає, що у разі, коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 у справі №904/3177/20 змінити, виклавши в наступній редакції: «Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-ЛОГІСТИК" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" (49068, м.Дніпро, вул.Маяковського, 31, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-ЛОГІСТИК" (01042, м.Київ, вул.Саперне поле, 14/55, ) загальну суму заборгованості у розмірі 669 094,52 грн, з яких: 253 572,26 грн - 20 % річних, 317 438,20 грн - пеня, 98084,06 грн - інфляційні втрати та суму сплаченого судового збору у розмірі 18601,57 грн. Видати наказ».

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 11.12.2020

Головуючий В.О.Кузнецов

Судді Л.А.Коваль

А.Є.Чередко