ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020м. ДніпроСправа № 904/4715/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія кольорової поліграфії Україна - Юнь Чень", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп", м. Дніпро

про стягнення заборгованості не суму 3 174 187,86 грн

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Волювач М.В.

Представники:

від позивача: Білоус В.В. свід. № 1482 від 10.10.07 адвокат

від відповідача: Смагін В.Г. дов. б/н від 13.08.20 адвокат

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія кольорової поліграфії Україна - Юнь Чень" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 674 187,86 грн, з яких: основний борг у розмірі 3 457 896,09 грн, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 568,05 грн, пеня у розмірі 158 050,65 грн та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання на 15.09.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 відкладено підготовче засідання на 13.10.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2020 відкладено підготовче засідання на 03.11.2020.

26.10.2020 представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначає, що ним було частково оплачено заборгованість у розмірі 500 000,00 грн. На підтвердження оплати надав платіжні доручення № 3527 від 30.09.2020 на суму 300 000,00 грн, № 3530 від 30.09.2020 на суму 195 000,00 грн та № 3531 від 30.09.2020 на суму 5 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 закрито провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" заборгованості у розмірі 500 000,00 грн.

Відтак суд розглядає позовні вимоги у розмірі 3 174 187,86 грн, з яких: основний борг у розмірі 2 957 896,09 грн, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 568,05 грн, пеня у розмірі 158 050,65 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.12.2020.

30.11.2020 представник позивача подав відповідь на відзив.

01.12.2020 представник відповідача подав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій.

01.12.2020 в судовому засіданні було заслухано виступи позивача та відповідача, встановлено обставини справи, досліджено наявні у справі докази. Під час судових дебатів позивач просив позов задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні 01.12.2020 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 02/02 від 28.05.2015. Так, відповідач лише частково оплатив поставлений товар, у зв`язку з чим заборгованість становить 3 457 896,09 грн.

Позивачем за неналежне виконання відповідачем договору поставки нараховано пеню у розмірі 158 050,65 грн, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 568,05 грн.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статтях 526, 530, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача, викладена у відзиві

Відповідач зазначає, що ним було частково сплачено суму основного боргу у розмірі 500 000,00 грн, тому заборгованість перед позивачем становить 2 957 896,09 грн.

Також, відповідач вказує на те, що позивачем невірно нараховано інфляційні втрати, оскільки інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України повинні бути нараховані за весь час прострочення, тобто до подачі позову до суду. Позивачем не враховано у період нарахування місяці, в яких була дефляція (липень-серпень 2020). Відповідачем здійснено контррозрахунок, відповідно до якого сума дефляції становить 3 950,78 грн. Тому, відповідач вважає, що сума боргу повинна бути зменшена на суму дефляції.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що після відкриття провадження у справі 30.09.2020 від відповідача на поточний рахунок позивача надійшли грошові кошті в рахунок оплати за продукцію, поставлену позивачем по договору поставки № 02/02 від 28.05.2015 в загальній сумі 500 000,00 грн. Однак, після відкриття провадження у справі до дати написання Відповідачем відзиву на позовну заяву Позивачем на адресу Відповідача поставлено продукцію - поліетилен в асортименті на загальну суму 82 012,45 грн.

Тому, сума основного боргу відповідача перед позивачем розраховується за формулою: сума основного боргу станом на дату подання позову (3 457 896,09 грн) + вартість продукції, поставленої після відкриття провадження у справі (82 012,45 грн) - сума, сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі (500 000,00 грн). Відтак, фактично після відкриття провадження у справі сума основного боргу зменшилась на 417 987,55 грн та становить 3 039 908,54 грн.

Позиція відповідача, викладена у заяві про зменшення розміру штрафних санкцій

Відповідач зазначає, що він є виробничим підприємством, у штатному розкладі якого нараховується 64 штатні одиниці з відповідними соціальними гарантіями. Господарська діяльність товариства пов`язана з виготовленням та поставкою гнучкої рулонної упаковки для товарів. Замовниками такої продукції є бюджетні організації, мережі супермаркетів, великі та малі підприємства України з виготовлення товарів першої необхідності харчових продуктів, побутової хімії, косметологічної продукції тощо. За останні роки у зв`язку поганою економічною ситуацією в Україні заявнику дуже складно стало вести свою господарську діяльність.

Товариство триває у процесі «перебудови» під нові реалії сучасності. При цьому керівництво не бажає скорочувати чисельність працівників, продовжуючи вчасно виплачувати щомісячну заробітну плату.

Відповідно до приписів частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відтак, ТОВ «Сінергія-груп» в першу чергу дотримується виконання конституційних прав працівників та здійснює виплату заробітної плати, в тому числі з метою уникнення додаткових фінансових санкцій контролюючих органів. Сплачуються також щомісячні обов`язкові платежі, розмір яких становить 629 450,00 гривень, податки, комунальні послуги, частково та планово виконуються інші договірні зобов`язання.

У той же час, відповідно до довідок філії публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Дніпро, у якій відкриті рахунки відповідача, станом на 01.12.2020 на рахунках підприємства бракує коштів для покриття заборгованості та станом на 30.11.2020 у товариства мається заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 8 754 211,31 гривень.

Відповідно до довідки ТОВ «Сінергія-груп» станом на 30.11.2020 дебіторська заборгованість підприємства складає 21 486 487,24 гривень.

Відповідач просить врахувати часткове та планомірне погашення заборгованості, матеріальний стан та зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 50%.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

28.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія кольорової поліграфії Україна - Юнь Чень" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (покупець) було укладено договір поставки № 02/02 (т.1 арк.с.18).

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити поліетилен в асортименті, кількості та по цінам, узгодженими сторонами у специфікаціях до договору.

Згідно пункту 5.1 договору, ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України гривні та вказується у додатках до цього договору, які є його невід`ємними частинами.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що під додатками до цього договору розуміються рахунки-фактури, специфікації, видаткові накладні.

Сторонами були підписані специфікації до договору, в яких було узгоджено найменування, кількість та ціна продукції, що поставляється.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між позивачем та відповідачем за договором є сталими та триваючими. Станом на 01 квітня 2020 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 2 847 312,81 грн перед позивачем за продукцію, поставлену на виконання умов договору у період до 01.04.2020, що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаєморозрахунків (т.2 арк.с.20).

Також, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 на загальну суму 5 003 071,84 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (т.1 арк.с.50-168).

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 5 003 071,84 грн.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що покупець зобов`язаний здійснити передоплату продукції у розмірі 100% від вартості партії продукції вказаної у рахунку-фактурі протягом 2 банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури, якщо інше не вказано у специфікації.

Відповідачем було частково оплачено поставлений товар у період з 01.04.2020 по 31.07.2020 на загальну суму 4 385 083,50 грн, що підтверджується банківською випискою (т.2 арк.с.14-19).

Відповідно до вимог пункту 3.7 глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. При цьому платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

При оформленні платіжних доручень на виконання зобов`язань по оплаті за договором, відповідач в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу» посилається виключно на номер та дату договору, не посилаючись на номер рахунку на оплату, за яким виникло зобов`язання по оплаті, що підтверджується банківською випискою АТ «УКРЕКСІМБАНК» (т.2 арк.с.14-19).

На виконання вимог пункту 1.2 розділу 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з яким господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування, отримані від відповідача платежі за договором позивачем зараховано на погашення заборгованості, яка склалась станом на 01.04.2020, в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Грошові кошти у сумі 4 385 083,50 грн, що надійшли на поточний рахунок позивача в якості оплати по договору, були зараховані:

- у розмірі 2 847 312,81 грн в рахунок погашення заборгованості, що склалась станом на 01.04.2020;

- у розмірі 1 537 770,69 грн в рахунок оплати за продукцію, поставлену в період з 01.04.2020 по 31.07.2020.

Відтак, поставлена у період з 01.04.2020 по 31.07.2020 позивачем на адресу відповідача продукція на загальну суму 5 003 071,84 грн сплачена частково у розмірі 1 537 770,69 грн.

16.04.2020 відповідачем було повернуто позивачу продукцію на загальну суму 7405,06 грн, за видатковою накладною (повернення) № ВП-16/04-1 від 16.04.2020 на суму 2 635,20 грн; видатковою накладною (повернення) № ВП-16/04-2 від 16.04.2020 на суму 4 769,86 грн та товарно-транспортною накладною № 16/04 від 16.04.2020 на суму 7 405,06 грн. (т.2 арк.с.22-24).

Відтак, станом на час подання позову, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 457 896,09 грн.

Під час розгляду справи, відповідачем було частково оплачено поставлений товар на суму 500 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3527 від 30.09.2020 на суму 300 000,00 грн, № 3530 від 30.09.2020 на суму 195 000,00 грн та № 3531 від 30.09.2020 на суму 5 000,00 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати товару у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Відтак, несплачена відповідачем сума становить 2 957 896,09 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявним в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини поставки товару.

Щодо суми основного боргу

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленого товару. Відповідно до пункту 6.1 договору та специфікацій, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд не приймає до доводи позивача про те, що ним після відкриття провадження у справі було поставлено відповідачу продукцію на суму 82 012,45 грн і тому сума основного боргу становить 3 039 908,54 грн, з огляду на таке.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія кольорової поліграфії Україна - Юнь Чень" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" та просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 674 187,86 грн, з яких: основний борг у розмірі 3 457 896,09 грн, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 568,05 грн, пеня у розмірі 158 050,65 грн.

26.10.2020 представник відповідача подав докази часткової оплати суми основного боргу на суму 500 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 закрито провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" заборгованості у розмірі 500 000,00 грн.

Відтак суд розглядає позовні вимоги у розмірі 3 174 187,86 грн, з яких: основний борг у розмірі 2 957 896,09 грн за період з 01.04.2020 по 31.07.2020, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 568,05 грн, пеня у розмірі 158 050,65 грн.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачем до закінчення підготовчого засідання не було подано до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відтак, суд розглядає вимоги позивача, які заявлені у позові та не приймає до уваги твердження позивача про те, що сума основного боргу становить 3 039 908,54 грн.

Також, суд не приймає доводи відповідача про те, що сума основного боргу повинна бути зменшена на суму дефляції, з огляду на таке.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відтак, суд зазначає, що оскільки відповідачем було отримано від позивача продукцію суму 2 957 896,09 грн, що не заперечується відповідачем, тому останній зобов`язаний оплатити передану йому продукцію у повній вартості.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 2 957 896,09 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо суми пені

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 10.3 договору, у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 158 050,65 грн за період з 04.04.2020 по 25.08.2020.

Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати поставленого товару, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені.

Суд перевіривши розрахунок пені, зазначає що він є правильним. Тому, вимога щодо стягнення пені у розмірі 158 050,65 грн підлягає задоволенню.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34 673,07 грн за період з 04.04.2020 по 25.08.2020.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34 673,07 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 23 568,05 грн за період квітень червень 2020.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, зазначає що він є неправильним, оскільки інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України повинні бути нараховані за весь час прострочення, тобто, з моменту прострочення і до подачі позову до суду. Натомість, позивачем при здійсненні нарахування інфляційних втрат були враховані лише місяці, в яких мала місце інфляція, а місяці, в яких мала місце дефляція (липень-серпень 2020) не були враховані позивачем, що суперечить діючому законодавству.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що за період квітень серпень 2020 мала місце дефляція, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій

Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення штрафних санкцій тим, що підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому становищі.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, а також чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідач є таким самим учасником господарських відносин, як і позивач, та на нього розповсюджуються ті самі норми права, що регулюють спірні правовідносини, а саме щодо відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором, що в даному випадку має місце у цій справі.

У господарських відносинах сторони є рівними, а обставини на які посилається відповідач не є винятковими.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судові витрати позивача у розмірі 47 259,30 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" про зменшення розміру штрафних санкцій - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 2 А; ідентифікаційний код 36441431) користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія кольорової поліграфії Україна - Юнь Чень" (61099, м. Харків, вул. Свистуна, 4; ідентифікаційний код 31632557) основний борг у розмірі 2 957 896,09 грн, 3% річних у розмірі 34 673,07 грн, пеня у розмірі 158 050,65 грн та судовий збір у розмірі 47 259,30 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 10.12.2020

Суддя Я.С. Золотарьова