РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 910/13835/19
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сфінкс ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берліт-СК"

про стягнення 1 989 514,97 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СФІНКС ЛТД" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРЛІТ СК" про стягнення 1989514,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/13835/19 та призначити підготовче засідання на 15.11.2019.

В судове засіданні 15.11.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 15.11.2019 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою суду від 15.11.2019 розгляд справи відкладено на 17.01.2020.

18.11.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано пояснення по справі.

19.11.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

18.12.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

02.01.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано заперечення відповіді на відзив.

В судовому засіданні 17.01.2020 судом оголошено перерву на 03.02.2020.

23.01.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання.

23.01.2020 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 03.02.2020 відкладено підготовче засідання на 28.02.2020.

20.02.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано пояснення.

26.02.2020 відділом діловодства суду від позивача отримано письмові пояснення.

28.02.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 10.03.2020 розгляд справи призначено на 03.04.2020.

01.04.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, судове засідання призначене на 03.04.2020 не відбулось.

Ухвалою суду від 09.06.2020 розгляд справи призначено на 10.07.2020.

В судове засіданні 10.07.2020 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення щодо предмету спору.

В судове засіданні 10.07.2020 представник відповідача з?явився надав свої усні пояснення щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 10.07.2020 відкладено підготовче засідання на 14.09.2020.

14.09.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.09.2020 призначено розгляд справи на 16.10.2020.

16.10.2020 відділом діловодства суду від відповідача отримано пояснення по справі.

В підготовче судове засіданні 16.10.2020 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В підготовче судове засіданні 16.10.2020 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.11.2020.

06.11.2020 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заперечення на пояснення директора ТОВ «Берліт-СК» за №99/01 від 13.10.2020.

В судовому засіданні 16.11.2020 оголошено перерву до 23.11.2020.

В судове засідання 23.11.2020 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 23.11.2020 представник відповідача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 23.11.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

На підставі рахунку-фактури № 72 від 05 вересня 2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «СФІНКС ЛТД», як покупець, перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕРЛІТ СК», як постачальнику, оплату за замовлений та вказаний у рахунку товар на суму 1 989 514,97 грн. (один мільйон дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять гри. 97 коп.).

Позивачем здійснено оплату товару (будівельні сантехнічні матеріали) 06 вересня ;2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 53.

Вищевказаний рахунок містить номенклатуру (асортимент) товару, його кількість та ціну, а вказане платіжне доручення містить вказівки на оплату згідно рахунку.

12.09.2019 Позивачем направлено Вимогу про поставку товару в семиденний термін.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем зобов`язання щодо поставки товару не виконано.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на той акт що договір поставки між сторонами не укладено, а грошові кошти сплачено за зобов`язаннями до договору підряду №10052017 від 10.05.2017.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме рахунку №72 від 05.09.2017 між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до приписів ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно передбаченого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вище зазначене, суд відхиляє твердження відповідача стосовно того, що рахунок №72 від 05.09.2017 стосується укладеного між сторонами договору підряду, оскільки матеріалами справи не підтверджується дане твердження. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів які б спростовували б зазначене позивачем.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Так, відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом Борисовим М.П. та позивачем був укладений договір про надання правової допомоги № б/н від 02.09.2019, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу, а клієнт зобов`язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та порядку, що встановлені цим договором.

Відповідач заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу в повному обсязі, оскільки, неможливо встановити дотримання позивачем ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Суд заслухавши представників сторін та враховуючи наявні в матеріалах справи докази приходить до висновку про задоволення клопотання позивача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Берліт СК» (03142, м. Київ, вул. Вернадського, буд. 42, офіс 346, ідентифікаційний код 33999074) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СФІЕКС ЛТД» (08130, Київська область, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 2Б, ідентифікаційний код 19068762) з грошові кошти в розмірі 1989514 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 97 коп., судовий збір в розмірі 29 842 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 73 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02.12.2020.

Суддя В.І. Мельник