УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

м. Київ

07.12.2020Справа № 910/18931/20
Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9) до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ) про виправлення технічної описки, допущеної в описі майна, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 01.12.2020 року до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, відповідно до яких позивач хоче виправити технічну описку, допущену в описі об`єкта нерухомого майна.

Дослідивши дану позовну заяву з доданими до неї матеріалами, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Таміра» зазначило, що в 2011 році в межах справи № 5023/7506/11 Господарським судом Харківської області розглядався в тому числі зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміра" про визнання права власності на самочинне будівництво - нежитлову будівлю літера "У-2", розташовану за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, загальною площею 37 755,9 кв.м., яка утворилась внаслідок самочинної реконструкції ТОВ "Таміра" нежитлової будівлі літера "У-2", розташованої за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, загальною площею 36 886,8 кв.м., яка належала ТОВ "Таміра" на праві власності.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2011 у справі № 5023/7506/11, зокрема, задоволено зустрічний позов ТОВ "Таміра" та визнано за ТОВ "Таміра" право власності на нежитлову будівлю літера "У-2", розташовану за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, загальною площею 37 755,9 кв.м.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2012 у справі № 5023/7506/11 Рішення ГСХО від 07.11.2011 в частині задоволення зустрічного позову ТОВ "Таміра" скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову ТОВ "Таміра".

Постановою Вищого господарського суду України від 31.07.2012 у справі № 5023/7506/11 за наслідками перегляду Постанови ХАГС від 23.11.2012 останню скасовано, а Рішення ГСХО від 07.11.2011 залишено без змін. Відтак, Рішення ГСХО від 07.11.2011 набрало законної сили.

Відтак, 09.08.2012 року за заявою ТОВ "Таміра" на підставі Рішення ГСХО від 07.11.2011, Постанови ХАГС від 23.11.2012 та Постанови ВГСУ від 31.07.2012 реєстратором Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації-" () Лагутіним С.В. здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ "Таміра" на Нежитлову будівлю У-2, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 35121154 від 09.08.2012 року.

При цьому зі змісту Витягу від 09.08.2012 вбачається, що реєстратором помилково в описі об`єкта в РПВН зазначено "нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-.-60, 1-го пов. №1-:-12, 14, 15, 26-.-30, 32-:42, 46-:-51, 53-:57, 63, 64, 6б-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-.-95, 102-:-104, 99, 100, 105-.-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:-25, 29-. -31, 90-. -97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-.--57, 59-.-63, 65-.S9, 98-:-109 в літ. "У-2", замість правильного опису «нежитлова будівля літера «У-2», як зазначено у вказаному реєстратором правовстановлюючому документі - Рішенні ГСХО від 07.11.2011 року.

На думку позивача, реєстратором КП "Харківського міського бюро технічної інвентаризації" допущено технічну помилку в описі об`єкта нерухомого майна, що призвело до внесення та збереження в РПВН інформації про право власності ТОВ "Таміра" на об`єкт нерухомого майна, опис якого не відповідає змісту правовстановлюючого документу, який власне і був підставою для здійснення державної реєстрації права власності.

29.11.2011 року в межах справи № 29/5005/6325/2011 про банкрутство ТОВ "Таміра" було проведено аукціон, на якому було відчужено Нежитлову будівлю У-2.

За результатами Аукціону 29.11.2011 з його переможцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Харків-Надра" було укладено договір купівлі-продажу Нежитлової будівлі У-2 від 14.08.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бінус О.О. за № 1516, в результаті чого ТОВ "Харків-Надра" стало власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху № 1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95,99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху № 1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:- 63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37 755,9 кв. м, розташованих за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13.

Однак, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 року у справі №29/5005/6325/2011 копія додається) постановлено, зокрема, визнати недійсними результати Аукціону 29.11.2011, Договір купівлі-продажу У-2 та поновити право власності ТОВ "Таміра" на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху N 1-:-12, 14,15, 26-:-30,32-:-42,46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71- >73,78,80, 83-:-95,99, 100, 102-:-104,105-:-108, 110, 112-:-129,138-:-164, 2-го поверху № 1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-.-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37 755,9 кв. м, розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13.

В результаті постановления зазначеної вище ухвали, 22.07.2019 державним реєстратором Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області Лазарєвим Юрієм Олексійовичем на підставі заяви ТОВ "Таміра" було скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ "Харків-Надра" та зареєстровано право власності ТОВ "Таміра" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами з ДРРП від 23.07.2019 року.

При цьому, згідно з витягом з ДРРП № 174889140 від 23.07.2019 року підставою для державної реєстрації права власності ТОВ «Таміра» є Рішення ГСХО від 07.11.2011, Постанова ХАГС від 23.11.2012 та Постанова ВГСУ від 31.07.2012, якими, як вже відзначалося, визнано право власності саме на "нежитлову будівлю літера "У-2", розташовану за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, загальною площею 37 755,9 кв.м.".

Однак, на думку позивача, зі змісту Витягу від 23.07.2019 року вбачається, що державним реєстратором Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області Лазарєвим Ю.О. знову помилково в описі об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32517596 від 22.07.2019 року, зазначено «нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:21, 23-.-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-.-60, 1-го пов. №1-:-12, 14, 15, 26-.-30, 32-:42, 46-:-51, 53-:57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-.-95, 102-:-104, 99, 100, 105-:- 108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:-25, 29-.-31, 90-.-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50- :-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2", замість правильного опису «нежитлова будівля літера «У-2», як зазначено у вказаному реєстратором правовстановлюючому документі.

Позивач вважає, що державним реєстратором Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області Лазарєвим Ю.О. при здійсненні державної реєстрації права власності ТОВ "Таміра" на Нежитлову будівлю У-2 в ДРРП знову допущено технічну помилку в описі об`єкта нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, 12.11.2020 року ТОВ "Таміра" звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергія Анатолійовича із заявою про здійснення реєстраційної дії з виправлення технічної помилки, допущеної в описі об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер в ДРРП 101) шляхом заміни слів «нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:21, 23-. -31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-. -60, 1-го пов. №1-:-12, 14, 15, 26-.-30, 32-:42, 46-:-51, 53-:57, 63, 64, 66-:-68, 71- :-73, 78, 80, 83-.-95, 102-:-104, 99, 100, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-.-164, 2-го поверху №1-:- 25, 29-.-31, 90-.-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-.-57, 59-.-63, 65-.S9, 98-:-109 в літ. «У-2» на «нежитлова будівля літера «У-2.

Однак, Відповідач своїм рішенням про відмову у державній реєстрації відмовив у державній реєстрації прав за Заявою ТОВ "Таміра".

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

З набранням чинності Законом України від 04.07.2012 року №5037-VI Закон України «Про нотаріат» було доповнено статтею 461, що стосується здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, з 01.01.2013 року нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Важливо звернути увагу, що повноваження нотаріуса у сфері державної реєстрації прав є душе широкими. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 9 вищезазначеного Закону державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

81) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

При цьому, нотаріуси здійснюють усі повноваження державного реєстратора, крім ведення реєстраційних справ та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином, нотаріус у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій щодо нерухомого майна має право здійснювати державну реєстрацію будь-якого речового права та будь-якого обтяження відносно цього нерухомого майна, без обмежень.

Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. При цьому, кількість і вид реєстраційних дій безпосередньо залежить від багатьох обставин і умов, в тому числі від того, яка саме нотаріальна дія вчиняється; чи відкрито на об`єкт нерухомого майна розділ до моменту вчинення нотаріальної дії; який об`єкт нерухомого майна є предметом вчинюваної нотаріальної дії і т. д. Водночас, проаналізувавши основні положення чинного законодавства, можна зробити деякі узагальнення щодо порядку та послідовності здійснення нотаріусом державної реєстрації прав та обтяжень нерухомого майна.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 р. №9-зп слідує, що не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідачем за вказаною позовною заявою визначено Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, який діяв як державний реєстратор, який відмовив у задоволенні заяви про виправлення описки, допущеної в описі об`єкта нерухомого майна. З викладеного вище слідує, що в цьому спорі відсутній спір про право, а має місце процедурне питання - виправлення технічної описки.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відтак, враховуючи ту обставину, що відповідачем є приватний нотаріус, який вчиняв дії як державний реєстратор, з огляду на зміст ст.ст. 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вказаний спір віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Дійшовши висновку про відмову у прийнятті позовної заяви суд бере до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права. В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Здійснення правосуддя судом, встановленим законом, поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом норм, що регулюють його діяльність. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Занд проти Австрії", Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відмова господарського суду в прийнятті даної позовної заяви не суперечить ч. 3 ст.124 Конституції України, оскільки це не позбавляє позивача права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб і в порядку, встановленому Конституцією України та законами України, зокрема подання відповідної позовної заяви до суду іншої юрисдикції в порядку цивільного судочинства з врахуванням суб`єктного складу сторін.

Згідно із ч. 3 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі, не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви, постановлюється ухвала. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановляння в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане, виходячи з аналізу предмету спору, надаючи правову оцінку позову, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з п. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, суд зазначає, що подана позивачем заява б/н від 02.12.2020 року про забезпечення позову не розглядаються судом, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Окрім того, відповідно ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, якщо позивач незгоден з процесуальним рішенням судді він у відповідності до чинного законодавства має право оскаржити таке рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 175, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 910/18931/20 за позовною заявою б/н від 01.12.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича про виправлення технічної описки, допущеної в описі майна.

2. Позовну заяву б/н від 01.12.2020 року повернути позивачу разом з заявою про забезпечення позову б/н від 02.12.2020 року.

3. Копію ухвали надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (позивачу з матеріалами позовної заяви).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання - 07.12 2020 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Данилова