ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/724/20

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Сичук І.В.,

за позовом: Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго", вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037, код - 33649363

до: Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради, вул. Каштанова, буд. 34 В, м. Бар, Вінницька область, 23000, код - 01982488

про стягнення 2 477 377, 15 грн.

за участю секретаря судового засідання: Сичук І.В.

за участю представників:

позивача: Зажирко Юрій Дмитрович, посвідчення адвоката № 11-017 від 11.09.2015 року, довіреність № 07/01-09 від 06.07.2020 року

відповідача: Костенко Олександр Сергійович, паспорт серії НОМЕР_1

присутні: ОСОБА_1, посвідчення НОМЕР_2 від 29.07.2019 року

ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_3 від 26.02.2019 року

В С Т А Н О В И В :

23.07.2020 року Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" звернулося в Господарський суд Вінницької області із позовом до Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради про стягнення заборгованості в сумі 2 477 377, 15 грн заборгованості з яких 2 271 201,17 грн основного боргу, 155 087,29 грн пені, 25 307,79 грн 3% річних та 25 780,90 грн інфляційних витрат за договором про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року відкрито провадження у справі № 902/724/20 за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 18.09.2020 року.

10.08.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді Міліціанову Р.В.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року справу № 902/724/20 прийнято до провадження новим складом суду та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 03.09.2020 року.

02.09.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив № 808/01-09 від 02.09.2020 року, в якій останній вважає доводи відповідача необґрунтованими.

02.09.2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.канц. № 01-34/7755/20 від 02.09.2020 року), в якому останній визнає заборгованість в сумі 2 271 201,17 грн та просить суд відмовити в стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також, 02.09.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов лист № 981 від 02.09.2020 року, в якому останній просить суд проводити підготовче судове засідання призначене на 03.09.2020 року за відсутності представника Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради в зв`язку з виробничою необхідністю.

В судовому засіданні 03.09.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/724/20 для судового розгляду по суті на 29.09.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

В судовому засіданні 29.09.2020 року оголошено перерву до 22.10.2020 року.

21.10.2020 року на адресу суді від представника позивача надійшла заява (б/н від 21.10.2020 року) про долучення до матеріалів справи доказів щодо понесених судових витрат.

21.10.2020 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання № 1137 від 21.10.2020 року, в якій останній зазначає що погашено заборгованість в сумі 2 271 201,17 грн, залишок заборгованості становить 336 040,00 грн. При цьому, останній визнає суму основного боргу без нарахування штрафних санкцій.

В судовому засіданні 22.10.2020 року оголошено перерву до 11.11.2020 року.

10.11.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання № 1932 від 10.11.2020 року, в якому останній заперечує проти нарахування штрафних санкцій та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову в цій частині. Також, в клопотанні останній зазначає про погашення основного боргу в суму 336 040,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 391 від 23.10.2020 року.

Разом з тим 11.11.2020 судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Міліціанова Р.В. у відпустці.

Станом на 16.11.2020 суддя Міліціанов Р.В. приступив до роботи.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року повідомлено учасників, що розгляд справи № 902/724/20 по суті відбудеться 25.11.2020 року.

25.11.2020 року представником позивача до суду лист (вх.канц. № 01-34/10692/20 від 25.11.2020 року, щодо підтвердження суми понесених судових витрат.

В судове засідання 25.11.2020 року з`явилися представники позивача та відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення між Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" та Комунальним некомерційним підприємством "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради договору про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти № Т-106/2019 від 06.02.2019 року.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти № Т-106/2019 від 06.02.2019 року, в частині оплати за спожиту теплову енергію, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 2 477 377,15 грн.

Враховуючи викладене позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 2 271 201,17 грн основного боргу, 155 087,29 грн пені, 25 307,79 грн 3% річних та 25 780,90 грн інфляційних витрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлені позовні вимоги визнає частково в сумі 2 271 201,17 грн основного боргу без врахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

При цьому відповідача вказує на складну економічну ситуацію, яка склалась внаслідок запровадження карантинних обмежень.

Також, у відзиві останній зазначає, що неодноразово звертався з листами до позивача про можливість розстрочки погашення заборгованості.

У відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідача викладені у відзиві недоречними та такими, що не спростовуються заявлених позовних вимог.

Окрім того, позивач зазначає, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання та підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 06.02.2019 року між Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (Постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради (Споживач) договору про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти № Т-106/2019 (а.с. 3-5, т. 1).

Відповідно п. 1.2 Договору Постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію, вироблену з використанням природного газу або/та з використанням альтернативних видів палива, в обумовлених договором обсягах, а Споживач зобов`язується приймати та оплачувати спожиту теплову енергію за встановленими тарифами і в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п. 2.1 Договору Постачальник постачає до теплоспоживаючих установок (систем) Споживача за адресою: Вінницька обл., м. Бар, вул. Каштанова, буд. 34В, а Споживач приймає теплову енергію у гарячій воді за температурним графіком теплової мережі на період дії договору в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору та в межах наступних максимальних теплових годинних навантажень.

Споживач зобов`язується дотримуватися обсягів споживання теплової енергії в межах визначених у п. 2.1.1. цього договору максимальних теплових годинних навантажень - для Споживачів з приладним обліком теплоспоживання, та в межах нормативних теплопотреб - для Споживачів, у яких відсутній приладний облік споживання теплоенергії; виконувати встановлені цим договором умови та порядок оплати спожитої теплової енергії (п.п. 3.2.1-3.2.2 Договору).

Постачальник зобов`язується: постачати Споживачу теплову енергію в обсягах згідно з цим договором при умові безперебійного забезпечення енергоносіями, водою, крім періоду дії форс мажорних обставин; в разі перерв у постачанні теплоенергії або зниження її якості здійснювати відповідні перерахунки розміру плати, (враховуючи кількість днів надання послуг та застосовуючи понижаючі коефіцієнти для Споживачів без приладів обліку); гарантувати якісне постачання теплової енергії за умови дотримання Споживачем умов договору, Правил користування тепловою енергією, Правил експлуатації теплоспоживаючого обладнання; повідомляти Споживача письмово або в засобах масової інформації у разі зміни тарифів на теплову енергію у період дії цього договору; надавати рахунки на оплату теплової енергії.(п. 4.1 Договору).

За змістом п. 5.1 Договору обсяги споживання теплової енергії визначаються за приладами обліку: тепловий лічильник СВТУ-10М, №22083 встановлений в приміщенні котельні, для визначення кількості теплової енергії для потреб опалення. Тепловий лічильник обліковує теплову енергію для установ: КНП"Барська ЦРЛ", Барського центру ПМСД, Філії "Жмеринська СЕМД", ВСП Барський МВЛД ДУ "Вінницький ОЛЦ МОЗ України", ТОВ "Конвалія", та ж/б за адресою вул. Каштанова, 34. Обсяги споживання теплової енергії будуть визначатись згідно акту відсоткового розподілу відповідно до розрахункового теплового максимального годинного навантаження.

Загальна вартість цього договору визначена п.2 Додатку № 1 до договору № Т-106/2019 про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти (п. 6.1 Договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в безготівковій формі відповідно до встановлених тарифів. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для виконання сторонами з моменту введення їх в дію та не будуть вважатися зміною істотних умов цього договору (п. 7.1 Договору).

Згідно п. 7.2 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно п. 7.3 Договору по закінченню розрахункового періоду Споживач зобов`язаний:

- прийняти від постачальник Акт здачі-прийняття виконаних робіт (Додаток № 4) та підписати його протягом п`яти діб, після чого один підписаний та завірений печаткою примірник повернути Постачальнику (п. 7.3.1. Договору);

- прийняти від Постачальника рахунок на оплату зазначених у Акті здачі-прийняття виконаних робіт (додаток №4) обсягів поставленої теплової енергії та оплатити протягом 5 діб (п. 7.3.2. Договору).

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийияття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є підтвердженням кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 7.4 Договору).

Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію повинні бути проведені Споживачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 7.5 Договору).

Згідно п. 7.6 Договору за наявності заборгованості у Споживача за цим договором Постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за спожиту теплову енергію в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Пунктом 8.1.3 Договору Сторони передбачили відповідальність Споживача за неналежне виконання п. 7.5 Договору у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 12.1 Договору, термін дії договору до 31.12.2019 року.

До укладеного договору сторонами підписано ряд додатків:

- Додаток № 1 Обсяги та вартість теплової енергії що поставляється Споживачеві у 2019 році (а.с.6);

- Додаток № 2 Умови на порядок припинення подачі теплової енергії (а.с. 7);

- Додаток № 3 Акт визначення межі балансової належності теплових мереж, встановлення меж продажу теплової енергії та експлуатаційної відповідальності (а.с.8).

29.01.2020 року сторонами було переукладено договір про закупівлю - продаж теплової енергії за державні кошти № Т-106/2020 на аналогічних умовах, що викладені вище (а.с. 9-12, т. 1).

Згідно з п.12.1 Договору № Т-106/2020, цей договір набуває чинності з 29.01.2020 року до 30.04.2020 року.

До укладеного договору сторонами підписано ряд додатків:

- Додаток № 1 Обсяги та вартість теплової енергії що поставляється Споживачеві у 2019 році (а.с.13);

- Додаток № 2 Умови на порядок припинення подачі теплової енергії (а.с. 13 (зворотна сторона);

- Додаток № 3 Акт визначення межі балансової належності теплових мереж, встановлення меж продажу теплової енергії та експлуатаційної відповідальності (а.с.14).

За опалювальний період осінь 2019 року - весна 2020 року Постачальником було передано Споживачу теплову енергію на загальну суму 2 538 038, 64 гри, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт, актами про визначення обсягів реалізованої теплової енергії, актами звіряння взаємних розрахунків, які долучено до матеріалів справи.

Споживачем за надані послуги здійснено частково розрахунок в сумі 266 837,47 грн.

За твердженнями позивача, внаслідок неналежного виконання Споживачем своїх зобов`язань по укладеним договорам в частині сплати за спожиту теплову енергію станом на 01.07.2020 року виникла заборгованість у розмірі 2 271 201,17 грн.

Не проведення розрахунку відповідачем в добровільному порядку слугувало підставою звернення позивача з позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся до суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 2 271 201,17 грн основного боргу за договором про закупівлю-продаж теплової енергії за державні кошти правомірною та обґрунтованою.

При цьому, як встановлено судом відповідачем погашено заборгованість в сумі 2 271 201,17 грн, в підтвердження чого до матеріалів справи додано копії платіжних доручень № 55 від 07.10.2020 року на суму 160 498,04 грн, № 56 від 08.10.2020 року на суму 686 064,49 грн, № 385 від 12.10.2020 року на суму 200 000,00 грн, № 386 від 19.10.2020 року на суму 503 103,66 грн, № 388 від 20.10.2020 року на суму 385 494,98 грн, № 391 від 23.10.2020 року в сумі 336 040,00 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2020 року закрито провадження у справі №902/724/20 за позовом Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" в частині вимог про стягнення з Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради 2 271 201,17 грн - основного боргу за постачання теплової енергії протягом листопада 2019 - квітня 2020 рр.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 155 087,29 грн пені, 25 307,79 грн 3% річних та 25 780,90 грн інфляційних витрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора обрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що він виконаний позивачем арифметично вірно.

Тому, вимоги позову в частині стягнення 25 780,90 грн інфляційних витрат нарахованих за період з січня по травень 2020 року суд задовольняє у повному обсязі.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 55 087,29 грн пені нарахованої за період з 16.12.2019 року по 30.06.2020 року за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Розділом 8 договору сторонами погоджено відповідальність сторін.

Пунктом 8.1.3 Договору Сторони передбачили відповідальність Споживача за неналежне виконання п. 7.5 Договору у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора обрахунку пені, судом встановлено, що він виконаний позивачем арифметично вірно.

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та пені, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та 3% річних є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки та 3% річних.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та 3% річних суд взяв до уваги наступні обставини:

- погашення боржником основного боргу в сумі 2 271 201,17 грн у добровільному порядку;

- пеня та 3% річних є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат;

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором;

- інтереси позивача захищено внаслідок нарахування інфляційних втрат, які не можуть бути зменшені судом.

Крім того, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені та 3 % річних на 70%.

Тому, до стягнення з відповідача підлягає 46 526,19 грн - пені, нарахованої за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.; 7 592,34 грн - 3% річних, нарахованих за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр..

При цьому, у стягненні з Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради 108 561,10 грн - пені, нарахованої за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.; 17 715,45 грн - 3% річних, нарахованих за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр. слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, курсової різниці, пені та штрафу в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" підлягає задоволенню судом частково, з урахуванням наведених вище мотивів щодо часткової відмови у стягненні 3% річних та пені.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 24.06.2020 року між адвокатом Зажирко Юрієм Дмитровичем (Виконавець) та КП "Вінницяоблтеплоенерго" (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги відповідно до якого Виконавець надає Замовнику юридичні послуги, що стосуються статутної діяльності Замовника, а саме надання правової допомоги з питання стягнення заборгованості з Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради Вінницької області.

Юридичні послуги полягають у наданні консультацій, аналізі документів, підготовці та складанні процесуальних документів, представництві у відносинах з КНП "Барська центральна районна лікарня", іншими фізичними та юридичними особами, в органах державної виконавчої служби, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях тощо, з пи тань, що пов`язані з виконанням умов даного Договору (код ДК02П20І5 -79110000-8 "Послуги юридичного консультування та юридичного представництва").

Замовник забезпечує Виконавця необхідними для виконання договору документами. Для виконання даного договору Замовник уповноважує Виконавця подавати позовні заяви, по давати відзив на позовну заяву, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал (п. 2 Договору).

За надані послуги Замовник сплачує Виконавцю 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень (п. 3 Договору).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката до суду позивачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

У ч. 3 ст. 129 ГПК України вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі згідно із ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Аналогічного висновку щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 29.03.2018 у справі № 907/357/16.

Витрати на судовий збір та на оплату професійної правничої допомоги підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України без урахування суми, на яку було зменшено розмір 3% річних та пеню з ініціативи суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради (вул. Каштанова, буд. 34 В, м. Бар, Вінницька область, 23000, код - 01982488) на користь Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037, код - 33649363) 46 526,19 грн - пені, нарахованої за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.; 7 592,34 грн - 3% річних, нарахованих за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.; 25 780,90 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з січня по травень 2020 року; 3 092,64 грн - судових витрат зі сплати судового збору; 50 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037, код - 33649363) в частині вимог про стягнення з Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради (вул. Каштанова, буд. 34 В, м. Бар, Вінницька область, 23000, код - 01982488) 108 561,10 грн - пені, нарахованої за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.; 17 715,45 грн - 3% річних, нарахованих за період з 16.12.2019 по 30.06.2020 рр.

4. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

5. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Каштанова, буд. 34 В, м. Бар, Вінницька область, 23000)