ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2903/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Транс Груп" (79069, м. Львів, вул. Ковалика, 12Б)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Компані 2015" (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 67)
про стягнення 283711,92 грн.
за участю представників :

позивача - Кецко В.Я., довіреність №1 від 14.05.2020,

відповідача - Барішевський О.В., довіреність б/н від 01.11.2020

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Транс Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Компані 2015" про стягнення 283711,92 грн., з яких: сума боргу у розмірі 281863,63 грн. та 3 % річних у розмірі 1848,29 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 4255,68 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 28.09.2020 об 11:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2020 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання на 13.10.2020 об 11:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2020 на 12:45год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 27.10.2020 розгляд справи по суті відкладено на 10.11.2020 на 12:30 год., на підставі ч.1 ст 216 ГПК України.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2020 усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи по суті на 24.11.2020 о 10:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24.11.2020 клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву задоволено та поновлено даний строк, відзив на позовну заяву з доданими до нього документами досліджено та приєднано до матеріалів справи. Також, вказаною ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву до 26.11.2020 до 10:00год.

26.11.2020 до відділу діловодства суду від представника ТОВ "Вест Транс Груп" надійшла відповідь на відзив (вх. № 4768), в якому відповідачем викладено клопотання про поновлення строку на подання клопотань, які долучені у додатку до відзиву. У додатку до відзиву долучено: клопотання про витребування оригіналів документів та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Позивач у судове засідання 26.11.2020 з`явився та повністю підтримав клопотання про поновлення строку на подання клопотань про витребування оригіналів документів та про призначення судової почеркознавчої експертизи, які просить суд задовольнити.

Відповідач у судове засідання 26.11.2020 з`явився, проти клопотання про витребування оригіналів документів заперечив, наголошуючи про те, що всі оригінали доказів, які представник позивача просить витребувати у ТОВ "Ніка Компані 2015" наявні у представника відповідача, які представлені для огляду суду. Також, у засіданні заперечив проти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи як у безпідставному та необґрунтованому.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку для подання клопотань про витребування оригіналів доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи. Клопотання про витребування оригіналів доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду.

Позивач у підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 281863,63 грн. та 3 % річних у розмірі 1848,29 грн.

Відповідач у підготовчому засіданні з позовними вимогами не погоджується повністю з огляду на їх нормативну та документальну необґрунтованість, просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 26.11.2020 судом оглянуто оригінали документів, які були надані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву (т.с. 1 а.с. 144-169).

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 26.11.2020 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, господарським судом встановлено наступне.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що на початку лютого 2020 року між позивачем та відповідачем попередньо узгоджено про намір виконання робіт по влаштуванню фундаментів складу цементу позивача та відповідачем була запропонована попередня ціна виконання робіт та розглядались

різні варіанти укладення письмового договору підряду, проте в кінцевому результаті

сторонами належно не підписано жодного договору по виконанню цих робіт.

У позові та під час розгляду справи позивачем в обґрунтування позову наголошено, що надалі, сторонами на підставі усних домовленостей узгоджено, що для підтвердження таких намірів та з метою реалізації таких робіт позивач зобов`язується здійснити ряд перерахувань грошових коштів авансом для підготовки та впровадження таких робіт, у зв`язку із чим, в продовж лютого місяця 2020 року позивачем перераховано наступні кошти відповідачу, а саме: 20000,00 грн. згідно платіжного доручення №807 від 17.02.2020, 20000 грн. згідно платіжного доручення № 832 від 27.02.2020, 41863,63 грн. згідно платіжного доручення № 845 від 11.03.2020; 200000,00 грн згідно платіжного доручення № 864 від 18.03.2020.

У призначенні платежу вказаних платіжних доручень вказано, що оплата здійснюється: за ремонт, зг. рах№ від 17.02.2020р. у т.ч. ПДВ 20 % та за ремонт, зг. дог.№05-03-20 від 05.03.2020р. у т.ч. ПДВ 20 %.

Відтак, за вказаний період лютий - березень 2020 року позивачем перераховано грошові кошти відповідачу на загальну суму 281863,63 грн., однак не зважаючи на це заплановані роботи на вказану суму відповідачем не проведено в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, позов обґрунтовано наявністю підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України.

Позивачем у позові також вказано, що 15.05.2020 позивачем було скеровано на адресу відповідача претензію за вх. № 83 від 12.05.2020, згідно якої позивач відмовився від надання відповідачем робіт та вимагав повернути безпідставно набуті коштів, які перераховані в загальній сумі 281863, 63 грн., яка отримана відповідачем 27.05.2020, проте відповіді відповідач не надав та сплачені кошти позивачу не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач із позовними вимогами не погодився повністю з огляду на їх нормативну та документальну необґрунтованість, зазначаючи про те, що між сторонами існували правовідносини, які виникли на підставі укладених між сторонами договорів підряду № 17-02-20 від 17.02.2020 та № 05-03-20 від 05.03.2020, які з боку відповідача були виконані належним чином, про що посилається на підписані відповідачем акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, КБ-3 без будь-яких претензій та зауважень щодо якості робіт, а сплачені кошти, які позивач просить стягнути на підставі ст.1212 були сплачені на виконання своїх зобов`язань за цими договорами щодо оплати вартості будівельних робіт. Щодо підстав перерахування грошових коштів, відповідачем зазначено, що позивачем були здійснені оплати за договором №17-02-20 від 17.02.2020: платіжним дорученням №807 від 17.02.2020 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням №832 від 27.02.2020 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням №845 від 11.03.2020 на суму 41863,63 грн. Загальна сума отриманих коштів становить 81863,63 грн. у зв`язку із чим, згідно п.2.1 цього договору ціну робіт було сплачено повністю. Також, відповідачем вказано, що позивачем були здійснені оплати за договором №05-03-20 від 05.03.2020 платіжним дорученням №864 від 18.03.2020 на суму 200000,00 грн. загальна сума робіт за цим Договором згідно Договірної ціни та Локального кошторису становить 328604,62 грн., з них сума авансу згідно п.4.1. становить 197162,77 грн. У подальшому між позивачем та відповідачем було підписано Акти виконаних робіт за формою КБ-2в та КБ-3, згідно яких виконані роботи були прийнято в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Водночас, відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Із обставин справи вбачається, що у даному разі між сторонами склалися господарські правовідносини та виникли зустрічні права та обов`язки на підставі договорів підряду № 17-02-20 від 17.02.2020 та № 05-03-20 від 05.03.2020 (т.с. 1 а.с. 144-148, 156-159). Оригінали цих договорів були досліджені судом у судовому засіданні 26.11.2020.

Із наявних у матеріалах справи належним чином засвідчених копій платіжних доручень: № (а.с. 16-19), вбачається, що у призначенні платежу вказано: "за ремонт, зг. рах.№2 від 17.02.2020р. у т.ч. ПДВ 20%" та "ремонт, зг. дог. №05-03-20 від 05.03.2020р. у т.ч. ПДВ 20%".

У матеріалах справи наявний Рахунок на оплату № 2 від 17.02.2020 (т.с. 1 а.с. 170), який зазначено у призначенні платежу у платіжних дорученнях: № 807 від 17.02.2020 на суму 20000,00 грн., № 832 від 27.02.2020 на суму 20000,00 грн. та № 845 від 11.03.2020 на суму 41863,00 грн. У вказаному Рахунку на оплату № 2 від 17.02.2020 вказано реквізити договору підряду № 17-02-20 від 17.02.2020 (т.с. І а.с. 170,144-148).

Судом враховано, між сторонами укладено договори підряду № 17-02-20 від 17.02.2020 та № 05-03-20 від 05.03.2020.

Окрім того, у матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії підписаних сторонами: Договірної ціни, Локального кошторису та актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, КБ-3 без будь-яких претензій та зауважень щодо якості робіт (т.с. 1 а.с. 144-169). Оригінали цих документів були досліджені судом у судовому засіданні 26.11.2020.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, наявність договірних правовідносин з виконання робіт за договорами підряду між сторонами є тією правовою підставою, яка виключає можливість застосування до спірних правовідносин правил ст. 1212 ЦК України.

Наявні матеріали свідчать про те, що дії позивача щодо сплати відповідачу грошових коштів стосуються виконання обов`язку зі сплати будівельних робіт за договорами підряду № 17-02-20 від 17.02.2020 та № 05-03-20 від 05.03.2020.

Про ідентифікацію цих платежів як договірних свідчать реквізити номеру договору, що вказані у призначені платежу у платіжному дорученні № 864 від 18.03.2020 та реквізити рахунку № 2 від 17.02.2020 у платіжних дорученнях: № 807 від 17.02.2020, № 832 від 27.02.2020, № 845 від 11.03.2020, який було виставлено позивачу на виконання умов договору підряду № 17-02-20 від 17.02.2020.

Зазначене унеможливлює застосування до спірних відносин між сторонами положень ст.1212 ЦК України, адже між сторонами існували договірні зобов`язання, Відповідач брав участь у знімальному процесі, на виконання існуючих договірних відносин позивачем перераховано відповідні кошти.

Аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у справах №№ 910/9072/17 та 910/1238/17. Так, Верховний Суд зазначив, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

В даному разі, посилання позивача на те, що 15.05.2020 позивачем було скеровано на адресу відповідача претензію за вх. № 83 від 12.05.2020, згідно якої позивач відмовився від надання відповідачем робіт та вимагав повернути безпідставно набуті коштів, які перераховані в загальній сумі 281863,63 грн., не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами.

Додатково суд зауважує, що подані в якості доказів надсилання цієї претензії копії фіскального чеку та трекінга Укрпошти (т.с. 1 а.с. 22-24) не можуть бути належними та допустимими доказами, які свідчать про надсилання на адресу відповідача саме цієї претензії.

Щодо заперечень позивача, які викладено у відповіді на відзив, зокрема про те, що з боку позивача договори підряду не підписані директором ТОВ "Вест Транс Груп", суд звертає увагу на вимоги статті 204 Цивільного кодексу України, якою закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

У даному разі, в матеріалах справи відсутні докази того, що у встановленому законом порядку вказані договори підряду визнано недійсними.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову та звертає увагу на те, що права позивача можуть бути захищені на підставі правових норм, які регулюють договірні відносини сторін з виконання робіт за договорами підряду та стосуються наслідків порушення його умов або його невиконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "07" грудня 2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова