ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3016/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача Смоков Д.С.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу Дружба народів до Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 842236,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив Дружба народів звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в загальній сумі 842236,06 грн., в т.ч. 594749,29 грн. основного боргу, 205055,12 грн. пені, 25668,78 грн. 3% річних, 16762,87 грн. індексації. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 3004-19 від 30.04.2019 р. щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Так, позивач зазначає, що згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 року позивача як продавець зобов`язався передати у власність відповідача як покупця добрива та засоби захисту рослин згідно специфікації за ціною, якістю, вагою, і на умовах, погоджених з покупцем, який зобов`язується прийняти і оплатити товар у сумі та в строки та на умовах, вказаних цим договором.

Згідно п. 1.2 договору факт постачання товару, його найменування, кількість номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару та його загальна вартість підтверджується у видатковій накладній.

За умовами п. 1.3 договору товар постачається на умовах ЕХW франко склад покупця відповідно до Інкотермс 2010 р., що розташований за адресою, яка визначена в додатках (специфікаціях) до цього договору.

При цьому позивач вказує, що датою переходу права власності на товар згідно умов п. 1.4 цього договору до покупця є дата передачі товару, зазначена у видатковій накладній.

Згідно п. 2.1 договору оплата проводиться протягом 15 банківських днів з моменту отримання від постачальника (продавця) товару.

Відповідно до п. 3.3 договору покупець повинен оплатити товар. Оплата вважається здійсненою після зарахування коштів на рахунок або касу постачальника (продавця).

Так, позивач зазначає, що факт передачі товару покупцю підтверджується підписаною з боку представника покупця видатковою накладною та належним чином оформленою довіреністю встановленого зразку.

Як зазначає позивач, згідно умов договору згідно специфікації № 1 від 30.04.2019 р. та видаткової накладної до договору від 30.04.2019 р. № 130, а також специфікації № 2 від 01.06.2019 грн. та видаткової накладної № 203 від 01.06.2019 р. сума договору склала 594749,29 грн. (разом з ПДВ), що до теперішнього часу не сплачено продавцеві.

Водночас позивач зауважує, що п. 7.2 договору передбачає відповідальність покупця за прострочення оплати товару згідно п. 3.3 договору у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на відповідний момент, та штрафу у розмірі 5% за кожен день прострочки від суми простроченого платежу.

За ствердженнями позивача, оскільки покупець невчасно та не у повному обсязі здійснив розрахунок по відповідному договору, відповідно у останнього виникла заборгованість в загальному розмірі 842236,06 грн., яка складається з 594749,29 грн. - суми основного боргу, 205055,12 грн. пені, 25668,78 грн. 3% річних та 16762,87 грн. індексації, 15636624,77 грн. штрафу згідно умов договору (останній не включено в суму позову).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.11.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3016/20 за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому підготовче засідання призначено на 30 листопада 2020 р.

20.11.2020 р. відповідачем подано до господарського суду заяву про визнання позову, в якій відповідач з позовом згоден та позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно ч. 3, 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

В підготовчому засіданні 30.11.2020 р. представник позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, при цьому у зв`язку з визнанням відповідачем позову представник позивача просив за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення суду в порядку ч. 3 ст. 185 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

30 квітня 2019 р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом Дружба народів (постачальник) та Державним підприємством Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 3004-19, відповідно до п. 1.1 якого позивач як постачальник зобов`язується передати у власність відповідача як покупця добрива та засоби захисту рослин згідно специфікації (далі товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в сумі, строки та на умовах, визначених цим договором.

В п. 1.2 договору визначено, що факт постачання товару, його найменування, кількість, номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару та загальна вартість товару підтверджується у видатковій накладній.

За умовами п. 1.3 договору товар постачається на умовах: ЕХW франко-склад покупця (відповідно до Інкотермс 2010), що розташований за адресою, яка зазначається в додатках (специфікаціях) до цього договору.

Відповідно до п. 1.4 договору датою переходу права власності на товар до покупця є дата передачі товару, зазначена у видатковій накладній.

Оплата проводиться протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту отримання від постачальника товару (п. 2.1 договору).

Згідно п. 3.1 договору постачальник зобов`язаний передати покупцю разом із товаром рахунок-фактуру, виписаний на ім`я покупця; видаткову накладну.

За умовами п.п. 3.3, 3.4, 3.5 договору покупець зобов`язаний провести оплату за товар. Оплата вважається здійсненою після зарахування коштів на рахунок або касу постачальника; надати постачальникові у момент підписання цього договору копії наступних документів: свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності або виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців; довідка з ЄДРПОУ; свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ (на загальних підставах або спеціального суб`єкта, як сільськогосподарського підприємства або іншого режиму оподаткування); отримати товар в місці, визначеному договором як базис поставки.

За положеннями п. 4.1 договору приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в день його отримання від постачальника. Факт передачі товару покупцю підтверджується підписаною з боку представника покупця видатковою накладною та належним чином оформленою довіреністю встановленого зразка.

В п. 5.1 договору сторони визначили, що останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір, який за своєю правовою природою відноситься до договору поставки, є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. між позивачем та відповідачем складено та підписано специфікації, а саме:

- специфікація № 1 від 30.04.2019 р. до договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. на загальну суму 331245,50 грн., в якій сторонами погоджено базис поставки: франко-склад покупця за адресою: 67667, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 24; назву та кількість товару: амистар екстра у кількості 195,0 л; дербі у кількості 21,5 л; карбамід у кількості 1,3 т; альтекс у кількості 57,5 л;

- специфікація № 2 від 01.06.2019 р. до договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. на загальну суму 263503,79 грн., в якій сторонами погоджено базис поставки: франко-склад покупця за адресою: 67667, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 24; назву та кількість товару: базагран у кількості 18,0 л; карбомід марка Б у кількості 0,075 т; сульфат магнію у кількості 0,175 т; дербі у кількості 0,9 л; амістар екстра у кількості 105,0 л; рекс дуо у кількості 90,0 л; альтекс у кількості 2,5 л; мінеральне добриво Басфоліар SP у кількості 0,7 т; гулівер у кількості 70,0 л.

Вказані специфікації, які підписані представниками постачальника і покупця, підписи яких також скріплені відповідними печатками товариств, є невід`ємними частинами договору.

При цьому згідно п. 1.3 договору товар постачається на умовах: ЕХW франко-склад покупця (відповідно до Інкотермс 2010), що розташований за адресою, яка зазначається в додатках (специфікаціях) до цього договору.

Термін EXW Інкотермс 2020 (франко-завод/…назва місця), вказаний в умовах означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. У даному випадку товар мав бути поставлений на склад відповідача за адресою: 67667, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 24.

Також, як встановлено судом, на виконання умов договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. позивачем Сільськогосподарським виробничим кооперативом Дружба народів було здійснено поставку обумовленого договором товару на визначений специфікаціями склад відповідача на загальну суму 594749,29 грн., що підтверджується видатковими накладними від 30.04.2019 р. № 130 на суму 331245,50 грн., від 01.06.2019 р. № 203 на суму 263503,79 грн.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано відповідачем, що вбачається з підпису в.о.директора підприємства ОСОБА_1 на вищезазначених накладних, а також скріплено відповідною печаткою покупця.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором щодо поставки товару згідно вищевказаних видаткових накладних.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, згідно п. 2.1 договору оплата проводиться протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту отримання від постачальника товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з огляду на вказане положення договору, оплата товару мала бути здійснена відповідачем протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту отримання від позивача товару.

Проте, як встановлено судом, відповідачем не були виконані зобов`язання за договором купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. щодо здійснення оплати вартості поставленого товару на загальну суму 594749,29 грн. на поточний рахунок постачальника.

Відтак, у відповідача існує невиконане зобов`язання щодо своєчасної оплати за поставлений товар в розмірі 594749,29 грн., адже докази сплати відповідачем цієї суми в матеріалах справи відсутні. Тим більш відповідачем визнається заявлена до стягнення заборгованість.

Так, несплата позивачу вказаної суми за поставлений товар у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в заявленій сумі 594749,29 грн., яку відповідач визнав під час підготовчого провадження.

Разом з тим невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 договору покупець несе відповідальність за прострочення оплати вартості товару згідно пункту 3.3 у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на відповідний момент, та штраф у розмірі 5% за кожен день прострочки від суми простроченого платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлений товар позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі половини облікової ставки Національного банку України, яка склала 205055,12 грн., розрахунок якої надано до позову (а.с. 7).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за договором купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. щодо здійснення оплати вартості поставленого товару, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню. Однак, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені в розмірі 205055,12 грн. суд вважає його помилковим, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, зважаючи на те, що при її розрахунку позивачем не враховано, що прострочення виконання відповідачем зобов`язання виникає зі спливом 15 банківських днів з моменту отримання від постачальника товару, а не з дати поставки товару, зазначеної у відповідних видаткових накладних, з якої позивач розрахував пеню. При цьому суд встановив, що при обрахунку пені за спірними видатковими накладними позивачем не враховано, що нарахування пені триває протягом шести місяців відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки інше договором не передбачено. За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок пені із врахуванням дійсного періоду прострочення зобов`язання, а саме:

- на суму боргу 331245,50 грн. по видатковій накладній від 30.04.2019 року № 130 сума пені складає 56338,96 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
331245.5023.05.2019 - 06.06.20191517.5000 %0.096 %4764.49
331245.5007.06.2019 - 18.07.20194217.5000 %0.096 %13340.57
331245.5019.07.2019 - 05.09.20194917.0000 %0.093 %15119.32
331245.5006.09.2019 - 24.10.20194916.5000 %0.090 %14674.63
331245.5025.10.2019 - 23.11.20193015.5000 %0.085 %8439.95
- на суму боргу 263503,79 грн. по видатковій накладній від 01.06.2019 року № 203 сума пені складає 43438,42 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
263503.7922.06.2019 - 18.07.20192717.5000 %0.096 %6822.22
263503.7919.07.2019 - 05.09.20194917.0000 %0.093 %12027.32
263503.7906.09.2019 - 24.10.20194916.5000 %0.090 %11673.58
263503.7925.10.2019 - 12.12.20194915.5000 %0.085 %10966.09
263503.7913.12.2019 - 22.12.20191013.5000 %0.074 %1949.21
Відтак, розмір пені за невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. щодо сплати вартості поставленого товару складає 99777,38 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 25668,78 грн. та інфляційних втрат в сумі 16762,87 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування положень частини другої ст. 625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та встановлення судом порушення відповідачем терміну сплати вартості поставленого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Однак, дослідивши здійснений позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 25668,78 грн. суд вважає його помилковим, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, зважаючи на те, що при їх розрахунку позивачем не враховано, що прострочення виконання відповідачем зобов`язання виникає зі спливом 15 банківських днів з моменту отримання від постачальника товару, а не з дати поставки товару, зазначеної у відповідних видаткових накладних, як це розраховано позивачем. За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок 3% річних із врахуванням дійсного періоду прострочення зобов`язання, виходячи з кількості календарних днів у відповідному році, а саме:

- на суму боргу 331245,50 грн. за період з 23.05.2019 р. по 31.12.2019 р. - 6071,32 грн. (331245,50 грн./100%х3%/365 дн. х 223 дн.); за період з 01.01.2020 р. по 20.10.2020 р. - 7982,48 грн. (331245,50 грн./100%х3%/366 дн. х 294 дн.), всього 14053,80 грн.;

- на суму боргу 263503,79 грн. за період з 22.06.2019 р. по 31.12.2019 р. - 4179,96 грн. (263503,79 грн./100%х3%/365 дн. х 193 дн.), за період з 01.01.2020 р. по 20.10.2020 р. - 6350,01 грн. (263503,79 грн./100%х3%/366 дн. х 294 дн.), всього 10529,97 грн.

Відтак, розмір 3% річних за невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором купівлі-продажу № 3004-19 від 19.04.2019 р. щодо сплати вартості поставленого товару складає 24583,77 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи вищенаведене та встановлення судом порушення відповідачем терміну сплати вартості поставленого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні втрати на відповідні суми несплаченої вартості поставленого товару. Однак, дослідивши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в розмірі 16762,87 грн. суд вважає його помилковим, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, зважаючи на те, що при їх розрахунку позивачем не враховано, що прострочення виконання відповідачем зобов`язання виникає зі спливом 15 банківських днів з моменту отримання від постачальника товару, а не з дати поставки товару, зазначеної у відповідних видаткових накладних, як це розраховано позивачем. При цьому судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат був здійснений позивачем невірно у зв`язку із невірно визначеним сукупним індексом інфляції. За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок інфляційних втрат із врахуванням дійсного періоду прострочення зобов`язання та вірного сукупного індексу інфляції, в результаті чого за розрахунком суду сума інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату поставленого товару на суму боргу в розмірі 331245,50 грн. за період з 23.05.2019 р. по 20.10.2020 р. дорівнює 3643,70 грн. ((331245,50 грн. (сума боргу) х 1,011 (сукупний індекс інфляції) 331245,50 грн.); на суму боргу в розмірі 263503,79 грн. за період з 22.06.2019 р. по 20.10.2020 р. сума інфляційних нарахувань дорівнює 4216,06 грн. ((263503,79 грн. (сума боргу) х 1,016 (сукупний індекс інфляції) 263503,79 грн.). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 7859,76 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінюючи наявні докази в сукупності та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу Дружба народів до Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 842236,06 грн. підлягають частковому задоволенню з огляду на помилки в розрахунках пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 10904,55 грн. (726970,20 грн. х 12633,54 грн./ 842236,06 грн.).

Керуючись ч. 3 ст. 185, ст.ст. 129, 191, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу Дружба народів до Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 842236,06 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (67667, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 24; ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу Дружба народів (66332, Одеська область, Подільський район, с. Нестоїта; ) основний борг в сумі 594749/п`ятсот дев`яносто чотири тисячі сімсот сорок дев`ять/грн. 29 коп., пеню в сумі 99777/дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сімдесят сім/грн. 38 коп., 3% річних в розмірі 24583/двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят три/грн. 77 коп., інфляційні втрати в сумі 7859/сім тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять/грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 10904/десять тисяч дев`ятсот чотири/грн. 55 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу Дружба народів до Державного підприємства Дослідне господарство Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 р.

Суддя В.С. Петров