ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року м. Дніпро Справа № 908/1238/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів : Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

Фермерського господарства "Зибарєвих"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р.

(суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 20.01.2020 р.)

у справі

за позовом Керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області

( Запорізька область, м. Бердянськ )

в інтересах держави в особі органу,

який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції

у спірних відносинах Чернігівської селищної об`єднаної територіальної громади

Чернігівського району Запорізької області

( Запорізька область Чернігівський район, селище Чернігівка )

до відповідача: Фермерського господарства "Зибарєвих"

( Запорізька область, Чернігівський район, с. Розівка )

про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся в інтересах держави в особі органу, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фермерського господарства "Зубарєвих", про витребування із незаконного володіння фермерського господарства "Зибарєвих" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :01:008:0027, що розташована на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області площею 40,8 га, котра була надана в постійне користування ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30 грудня 2001 року серії І-ЗП № 007936, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22, який втратив чинність зі смертю ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог Прокурор зазначав, що право користування спірної земельною ділянкою не входить до складу спадщини, а відповідно припинилось у господарства зі смертю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якому було надано у користування зазначену земельну ділянку, а відповідно з вказаного часу господарство безпідставно користується вказаною земельною ділянкою в порушення вимог ст. ст. 116, 118, 126 Земельного Кодексу України та ст. 407 ЦК України, чим завдається значної шкоди інтересам держави у вигляді неотриманої орендної плати, що у відповідності до положень ст. ст. 317, 319, 387, 1212 ЦК України надає Прокурору право для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р. позов задоволено - витребувано із незаконного володіння Фермерського господарства "Зибарєвих" на користь держави в особі Чернігівської селищної об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Запорізької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :01:008:0027, що розташована на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області площею 40,8 га, котра була надана в постійне користування ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30.12.2001 р. серії І-ЗП № 007936, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22, який втратив чинність зі смертю ОСОБА_1 .

Мотивуючи рішення, Господарський суд Запорізької області виходив з того, що право постійного користування земельною ділянкою нерозривно пов`язане з особою, котрій дано таке право згідно з державним актом на право користування земельною ділянкою, та не може бути передано або автоматично перейти до створених ним юридичних осіб, а також вказане право не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, а відповідногосподарство втратило право користування спірною земельною ділянкою зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 його засновника ОСОБА_1 , якому вказана земельна ділянка була надана у постійне користування.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Зибарєвих" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що право постійного користування землею згідно з державним актом про право постійного користування від 30.12.2001 р. серії І-ЗП № 007936 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22 не припинилось зі смертю ОСОБА_1 , оскільки фактично увійшло до складу статутного (складеного) капіталу Фермерського господарства "Зибарєвих", яке в свою чергу успадковано як цілісний майновий комплекс ОСОБА_2 , а отже користування вказаним фермерським господарством спірною земельною ділянкою є правомірним та жодним чином не порушує права держави, визначені ст. 13 Конституції України.

Таким чином, на думку Скаржника, законодавець як на час отримання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки ( 30.12.2001 р. ), так і на час створення Господарства ( 19.04.2002 р.) встановив спеціальну мету надання земельної ділянки у постійне користування - для створення СФГ, а також закріпив у законі неможливість створення СФГ без отримання землі на праві власності, оренди чи постійного користування.

Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені ним в оскаржуваному рішенні, щодо того, що "право постійного користування земельною ділянкою нерозривно пов`язане з особою, котрій дано таке право згідно з державним актом на право користування земельною ділянкою, та не може бути передано або автоматично перейти до створених ним юридичних осіб" суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 16.01.2019 р. в справі № 483/1863/17.

Скаржник також вказує на те, що Прокуратурою не було надано суду належних та допустимих доказів того, що орган, який уповноважений здійснювати захист інтересів держави в даних правовідносинах, як на час звернення з позовом до суду ( Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області ), так і на час винесення оскаржуваного рішення (Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області ), не здійснював його взагалі, чи здійснював неналежним чином. Вказаній обставині, на думку Скаржника, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, судом першої інстанції належна оцінка надана не була.

Крім того, Скаржник зазначає на те, що місцевий господарський суд відмовив в задоволенні клопотання про зупинення розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням в справі - обґрунтування позовних вимог в якій є ідентичними аргументам Відповідача в даній справі щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Заступник прокурора Запорізької області, у відзиві на апеляційну скаргу просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В обгрунтування своїх заперечень, стосовно доводів викладених у апеляційній скарзі, Керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області зазначає на тому, що доводи Скаржника суперечать положенням ст. ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 122-124, 126 ЗК України, ст. 407 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 23 Закону України "Про фермерське господарство", та взагалі не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції по суті спору.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Зибарєвих" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р. у справі № 908/1238/18 залишено без руху, та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для надання доказів сплати судового збору.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 26.03.2020 р.

16.03.2020 р. від представника Фермерського господарства "Зибарєвих" до суду надійшло клопотання про участь представника Відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Господарському суді Запорізької області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020 р. відмовлено представнику Фермерського господарства "Зибарєвих" у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 26.03.2020 р. у справі № 908/1238/18.

Судове засідання 26.03.2020 р. не відбулось через запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 р. № 215, на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів. Учасникам справи було повідомлено, що про дату та час судового засідання вони будуть повідомленні додатково.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.04.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, для вирішення питання про призначення справи до розгляду.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2020 р. розгляд скарги призначено в судове засідання на 26.05.2020 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.05.2020 р., у зв`язку з виходом на роботу після відпустки судді Чус О.В., для дотримання принципу незмінності колегій суддів при розгляді справи, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2020 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено в судове засідання на 28.07.2020 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2020 р., за клопотанням представника Відповідача, провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Зибарєвих" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р. у справі № 908/1238/18 було зупинено до закінчення розгляду Верховним Судом касаційної скарги Фермерського господарства "Зибарєвих" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2020 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2019 р. у справі № 908/1611/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 р. поновлено апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Зибарєвих" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р. у справі № 908/1238/18. Розгляд справи призначено на 08.12.2020 р.

Від представника Фермерського господарства "Зибарєвих" - Гришко Івана Івановича надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": ІНФОРМАЦІЯ_2 , № тел. НОМЕР_4 , НОМЕР_3 .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2020 р. вирішено провести судове засідання у справі № 908/1238/18 з Фермерським господарством "Зибарєвих", призначене на 08.12.2020 р. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Чернігівська селищна об`єднана територіальна громада не скористалася своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечила явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника територіальної громади.

У судовому засіданні 08.12.2020 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Прокурора і Відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 30.12.2001 р. серії І-ЗП № 007936, ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, площею 41,80 га, для організації створення і розширення фермерського господарства, що розташована на території Просторівської сільської ради народних депутатів Чернігівського району Запорізької області. Вказаний Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22.

19.04.2002 р. на вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 створено та зареєстровано Селянське ( фермерське ) господарство "Зибарєвих".

Відповідно до інформації відділу в Чернігівському районі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 20.06.2018 р. № 0-8-0.35-833/114-18, вищевказану земельну ділянку зареєстровано 13.12.2013 р. в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, розробленої відповідно до наказу ГУ Держземагенства у Запорізькій області №115-03 від 04.09.2013 р.

У зв`язку із проведеною інвентаризацією вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:008:0027 а також уточнено площу, яка, відповідно становить 40,8 га.

Згідно актового запису про смерть № 17 від 16.12.2016 р., встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, ФГ "Зибарєвих" з часу смерті ОСОБА_1 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжує утримувати та використовувати вищевказану земельну ділянку площею 40,8 га для вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджується звітами та податковими деклараціями поданими цим фермерським господарством до уповноважених державних органів, а також інформацією органу місцевого самоврядування.

Керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся в інтересах держави в особі органу, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Чернігівської селищної об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Запорізької області до Фермерського господарства "Зибарєвих" з позовом про витребування із незаконного володіння Фермерського господарства "Зибарєвих" на користь держави в особі Чернігівської селищної об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Запорізької області ( правонаступник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ) земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :01:008:0027, що розташована на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області площею 40,8 га, котра була надана в постійне користування ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30.12.2001 р. серії І-ЗП № 007936, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22, який як вважає Прокурор втратив чинність зі смертю ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що право постійного користування, що виникло у фізичної особи лише на підставі державного акту не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. На думку Прокурора та Позивача єдиним належним та законним користувачем спірних земельних ділянок був ОСОБА_1 , а Відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів цими землями, після смерті останнього. Таким чином, ФГ "Зибарєвих" з часу смерті ОСОБА_1 продовжує утримувати та використовувати земельну ділянку площею 40,8 га для вирощування сільськогосподарських культур, цим самим незаконно, без відповідної правової підстави заволодівши нею, що підтверджується звітами та податковими деклараціями поданими цим фермерським господарством до уповноважених державних органів, а також інформацією органу місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як встановлено судом першої інстанції, після набрання 01.01.2002 р. чинності Земельним кодексом України, ОСОБА_1 право власності або оренди на земельну ділянку, передану йому у постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого 30.12.2001 р., за життя переоформлено не було. Договори, які б передбачали можливість передачі в порядку спадкування права користування землею сільгосппризначення (емфітевзис) між власником земельної ділянки та ОСОБА_1 свого часу не укладались. З часу його смерті Фермерським господарством "Зибарєвих" дій щодо оформлення прав на земельну ділянку також не вчинялося.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позову Прокурора покладено висновок місцевого господарського суду про те, що право постійного користування земельною ділянкою нерозривно пов`язано з особою, якій таке право надано, та не може бути передано або автоматично перейти до створених нею юридичних осіб. Приймаючи до уваги те, що спірна земельна ділянка надавалась у постійне користування ОСОБА_1 , а не ФГ "Зибарєвих", вона не входить до складу майна цього фермерського господарства, а тому й не може використовуватись цим господарством, після смерті ОСОБА_1 , адже будь-які права приватних осіб щодо вказаної земельної ділянки припинились зі смертю належного користувача.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є вимога Прокурора про витребування із володіння фермерського господарства "Зибарєвих" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, котра була надана в постійне користування ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею, який втратив чинність зі смертю ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 ст. 51 Земельного кодексу Української РСР ( у редакції Закону від 13.03.1991 р.,) громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Відповідно до положення ст. 6 Земельного кодексу Української РСР (у редакції Закону від 13.03.1991 р.), у довічне успадковуване володіння земля надавалася громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства).

У 1992 році в Україні відбулася земельна реформа, в результаті якої Земельним кодексом України у редакції від 13.03.1992 р. не передбачалося такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 р. № 2200 "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" громадяни, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Зокрема, ст. 23 Земельного кодексу України ( у редакції Закону від 05.05.1993 р. ) передбачалося, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Подібний правовий висновок щодо правового режиму земельних ділянок, виділених громадянам України у 90-х роках для ведення селянського ( фермерського ) господарства, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) створюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст. 42 ГК України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст. 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ст. 55 ГК України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 р. у справі № 320/5724/17 ( провадження № 14-385цс19 ).

Таким чином, на момент надання та оформлення земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного користування надавалися ОСОБА_1 не як громадянину, а як спеціальному суб`єкту - голові створеного фермерського господарства.

Верховний Суд України, застосовуючи положення статей 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII, який був чинним до 29.07.2003, та статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" № 937-IV, який набрав чинності 29.07.2003 р., вважав, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась ( ухвали Верховного Суду України від 24.10.2007 р. у справі № 6-20859св07, від 10.10.2007 р. у справі № 6-14879св07, від 30.01.2008 р. у справі № 6-20275св07).

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду ( аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц, 16 січня 2019 року у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18 зазначила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Отже, з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. При цьому, право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві, зокрема, статтею 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (у редакції Закону, на момент смерті голови селянського (фермерського) господарства "Зибарєвих" ) підставами припинення права користування земельною ділянкою були: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство).

У земельному законодавстві ( як чинному на момент створення ФГ "Зибарєвих", так і дотепер ) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою як смерть громадянина - засновника фермерського господарства (ФГ) відсутня.

Правове становище ФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення ФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття ФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення ФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, є припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси, у разі смерті громадянина - засновника ФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18.

Отже, набута ОСОБА_1 спірна земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства зберігаються за Селянським ( фермерським ) господарством "Зибарєвих" до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку, оскільки ФГ "Зибарєвих" набуло як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання спірних земельних ділянок.

Натомість суд першої інстанції, помилково посилаючись на статті 2, 5, 7, 23, 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", статті 22, 116 Земельного кодексу України, частину 3 ст. 407 ЦК України, дійшов висновку, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

При цьому місцевий господарський суд послався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 р. у справі № 6-2329цс16, від 23.11.2016 р. у справі № 6-3113цс-16 постанові Верховного Суду від 24.01.2018 р. у справі № 908/799/17 ( які на момент розгляду справи в апеляційному суді є неактуальними згідно з постановою від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18 ) і, зважаючи на них, помилково зазначив про неможливість належності Селянському ( фермерському ) господарству "Зибарєвих" на праві постійного користування земельної ділянки, переданої у постійне користування громадянину ОСОБА_1 , на підставі відповідного рішення місцевих органів влади згідно з державним актом на право постійного користування землею.

Разом з тим, як зазначила судова колегія Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 10.09.2020 р. у справі № 908/1611/19 за позовом Фермерського господарства "Зибарєвих" до Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області за участю прокуратури Запорізької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою - право постійного користування земельною ділянкою отриманою засновником фермерського господарства для його створення виникає у такого господарства автоматично після його державної реєстрації саме на підставі норм законодавства та не потребує з боку фермерського господарства та уповноважених органів держави додаткових дій. В такий спосіб зазначене право належить фермерському господарству та може захищатися ним, у тому числі у судовому порядку.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Прокурора про витребування із незаконного володіння Фермерського господарства "Зибарєвих" на користь держави в особі Чернігівської селищної об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Запорізької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :01:008:0027, що розташована на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області площею 40,8 га, котра була надана в постійне користування ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30.12.2001 р. серії І-ЗП № 007936, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22. Такий висновок не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних і правових підстав позову і заперечень на них, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про обгрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанцій порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити - рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Зибарєвих" задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 р. у справі № 908/1238/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області на користь Фермерського господарства "Зибарєвих" 29 533 грн.93 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 09.12.2020 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус