ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2620/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДЕН ТАЙЛ" (вул.Машинобудівна,50,Мсп 680,Південна Частина Києва, Київ,03680) до відповідача: Фізична особа-підприємець Васіліогло Юрій Семенович ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 1911372,87 грн.;

за участю представників:

від позивача: Чубко В.В. - по довіреності

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛДЕН ТАЙЛ" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізична особа-підприємець Васіліогло Юрій Семенович, в якому просить господарський суд: про стягнення 1911372,87 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог договору поставки №18-СО-08 від 15.10.2018р..

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.09.2020р. було відкрито провадження по справі №916/2620/20. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.10.2020р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 04.11.2020р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі

Представник відповідача в судове засідання 04.11.2020р. не з`являвся, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовим повідомленням від 02.11.2020р. вх. №47927/20. Про причини нез`явлення в судове засідання суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 04.11.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

15 жовтня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» (надалі - Позивач), уклало договір поставки № 18-СО-08 (надалі - Договір) з Фізичною особою-підприємцем Васіліогло Юрієм Семеновичем (далі - Відповідач).

Відповідно до умов договору, а саме пункту 1.1., Позивач зобов`язаний передати плитку керамічну (надалі - Товар) у власність Відповідача, Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах Договору.

Згідно до п. 2.1. Договору Позивач здійснює поставку Товару у найменуваннях та кількості, згідно Специфікації, які являються невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору Відповідач сплачує ціну за Товар протягом 14 робочих днів з моменту передачі Позивачем Товару Відповідачу. День передачі Товару Відповідачу зазначається у накладній.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 30.01.2015 р., до п. 4.1 Договору були внесені зміни та було викладено його у новій редакції: «Відповідач сплачує ціну за Товар протягом 30 робочих днів з моменту передачі Позивачем Товару Відповідачу. День передачі Товару Відповідачу зазначається у накладній.»

Як зазначає позивач, товар був поставлений Відповідачу відповідно до наступних накладних: Накладна № ОДЦ-1962 від 02.12.2019 р. на суму 135 336,23 грн., залишок боргу 49 960,32 гри. - дата оплати повинна була наступити 01.01.2020р.; Накладна № ОДЦ-1963 від 02.12.2019 р. на суму 109 967,03 грн. - дата па яку повинна була бути проведена оплата 01.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1965 від 02.12.2019 р. на суму 168 415,15 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 01.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1969 від 03.12.2019 р. на суму 174 718,70 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 02.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1972 від 03.12.2019 р. на суму 212 626,85 грн. - дата па яку повинна була бути проведена оплата 02.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1973 від 03.12.2019 р. на суму 222 557,83 грн. -дата на яку повинна була бути проведена оплата 02.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1974 від 03.12.2019 р. на суму 127 471,17 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 02.01.2020 р.; Накладна № ГО-2591 від 04.12.2019 р. на суму 1 1 1 531,98 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 03.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1984 від 05.12.2019 р. на суму 29 136, 37 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 04.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1986 від 05.12.2019 р. на суму 24 439,40 грн.- дата на яку повинна була бути проведена оплата 04.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1987 від 05.12.2019 р. на суму 8 404,30 грн. - дата па яку повинна була бути проведена оплата 04.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-1993 від 05.12.2019 р. на суму 11 351,71 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 04.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-2001 від 06.12.2019 р. на суму 110 444,04 грн. - дата па яку повинна була бути проведена оплата 05.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-2002 від 06.12.2019 р. на суму 185 348,22 грн. - дата па яку повинна була бути проведена оплата 05.01.2020 р.; Накладна № ОДЦ-2003 від 06.12.2019 р. на суму 59 449,22 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 05.01.2020р.; Накладна № ОДЦ-2011 від 09.12.2019 р. на суму 99 284,88 грн. - дата на яку повинна була бути проведена оплата 08.01.2020 р.;

Отже, позивач вважає, що станом на 19.06.2020 року за Відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 1 706 107,17 грн.

Також, позивач зазаначає, що 11.06.2020 р. Позивачем було надіслано на адресу Відповідача Претензію з вимогою погашення боргу, однак Відповідач жодним чином не прореагував на вимогу.

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДЕН ТАЙЛ" , позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 1706107,17грн., пеню в розмірі 148083,62грн., 3% річних в розмірі 33292,49грн., інфляційне збільшення в розмірі 23889,59грн. та судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України закріплює, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» уклало договір поставки № 18-СО-08 з Фізичною особою-підприємцем Васіліогло Юрієм Семеновичем.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до умов договору, а саме пункту 1.1., Позивач зобов`язаний передати плитку керамічну (надалі - Товар) у власність Відповідача, Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах Договору.

Згідно до п. 2.1. Договору Позивач здійснює поставку Товару у найменуваннях та кількості, згідно Специфікації, які являються невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору Відповідач сплачує ціну за Товар протягом 14 робочих днів з моменту передачі Позивачем Товару Відповідачу. День передачі Товару Відповідачу зазначається у накладній.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 30.01.2015 р., до п. 4.1 Договору були внесені зміни та було викладено його у новій редакції: «Відповідач сплачує ціну за Товар протягом 30 робочих днів з моменту передачі Позивачем Товару Відповідачу. День передачі Товару Відповідачу зазначається у накладній.»

Відповідно до п. 6.1. договору поставка товару підтверджується відповідними документами:

- в разі , коли покупець приймає товар на майданчиках (складах) постачальника-видатковою накладною;

- в разі, коли покупець користується послугами залізниці з перевезення товару та товар у постачальника приймає залізниця - накладною (документом на перевезення вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилаєть на те, що товар був поставлений Відповідачу відповідно до вищезазначених накладних.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач посилається на порушення зобов`язання за договором №18-СО-08 від 15.10.2008р. шляхом не сплати відповідачем за поставлений товар.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу саме за договором №18-СО-08 від 15.10.2008р.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з вищезазначених накладних, товар був поставлений відповідно до договору №18 від 01.01.11р., що не є підтвердженням поставки товару за договором №18-СО-08 від 15.10.2008р.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено поставлення товару за договором №18-СО-08 від 15.10.2008р. тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар відповідно до умов договору №18-СО-08 від 15.10.2008р. суд відмовляє за недоведеністю.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 148083,62грн., 3% річних у розмірі 33292,49грн., інфляційне збільшення у розмірі 23889,59грн., суд вважає ці вимоги похідними від вимог про стягнення заборгованості по сплаті за поставлений товар у розмірі грн.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДЕН ТАЙЛ" до Фізичної особи-підприємця Васіліогло Юрія Семеновича про стягнення 1 911 372,87 грн.- відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Повний текст складено 07 грудня 2020 р., у зв`язку з перебуванням судді С.В. Літвінова на лікарняному з 16.11.2020 року по 23.11.2020 року та з 24.11.2020 року по 04.12.2020 року у відпустці.

/

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов